PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Dette forhold staar vel ogsaa i forbindelse dermed, at den tyske strafte- 

 proceslov savner en regel svarende til vor lovs § 191. 



Vor retspraxis har imidlertid fulgt den af Salomonsen forsvarede op- 

 fatning, ja vi har endog exempler paa, at retten overhovedet ikke har 

 krævet en sagkyndigs udtalelse, men nøiet sig med erklæring af vedkom- 

 mende offentlige læge. Dette sidste er jo i aabenbar strid med loven. 

 Derimod maa det vel ansees som overensstemmende med lovstedets mening 

 og hensigt, naar § 210 siden den retsmedicinske kommissions oprettelse 

 har været fortolket derhen, at en erklæring af kommissionen om, at der 

 antages at foreligge tvil om sigtedes sindstilstand, ansees som afgiven af 

 to sagkyndige, idet kommissionens psykiatriske gruppe bestaar af to faste 

 sagkyndige. 



Den trods sagkyndiges erklæring efterladte tvil skal angaa sporgsmaalet 

 om, hvorvidt sigtede er sindssyg. 



Vi har s. 200 omtalt, at vor strafteproceslov savner en exakt defini- 

 tion af det tekniske ord »sigtet«, og at den endog benytter dette ord 

 tvetydigt, nemlig dels i en videre, dels i en snevrere betydning. Det 

 gjælder da her at komme til klarhed om, hvilken betydning dette ord har 

 i vort lovsted, om denne er en af de ovennævnte eller maaske en tredje. 



Motiverne giver os ingen anden veiledning end den, som maaske kan 

 søges i henvisningen til den tyske lovbestemmelse, og dennes sprog er i 

 det heromhandlede stykke ganske klart. Den tyske lov har nemlig en 

 definition, idet dens § 155 er saalydende: 



„^m ©inne biefeè ©eiel^eê ift: 



atngefc^ulbigter ber 53eid}ulbigte V ijegeu røetc^en bie ijffentlic^e ^(age erî)oben ift, 



5(ngef(agter ber 33efcf)u(bigte ober 91ngefd)ulbigte, gegen trelcïien bie @ri)fî= 

 nung beê ^ûuptt)erfa^ren§ befchloffen ift." 



Tyskerne siger derfor: »Jeder Angeklagte ist noch Angeschuldigter«, 

 eller oversat i vor straft'eproceslovs sprog: »Enhver tiltalt er fremdeles 

 sigtet«. 



Saasnart dommen er faldt og straffefuldbyrdelse besluttet, er derimod 

 vedkommende efter tysk ret ikke længere »Angeschuldigter« og kan saaledes 

 ikke behandles overensstemmende med § 81 ^. 



Hvis nu den norske lovgiver med ordet »sigtede« har ment at udsige 

 det samme som den tyske med »Angeschuldigter«, er altsaa § 210 ikke 

 anvendelig paa domfældte, ialtfald ikke efterat straften er besluttet fuld- 

 byrdet; og hvis den norske lov er at forstaa paa samme maade, er ordet 



^ Til forskjel fra „Verdächtigte". 

 - Se Hübner oveiicit. s. 289. 



