1915- ^O- I- O^' Ï'EX JLDICIELLE OBSERVATION. 255 



neglende svar paa sindssj-gespergsmaalet. Det er da klart, at paragrafen 

 ikke er anvendelig, hvis de sagkjndige mener, at de forefundne ps3'kiske 

 abnormiteter ikke er tilstrækkelige til at erklære observanden sindss3'g (thi 

 isaafald skal de besvare sindssygespørgsmaalet benegtendei, ligesaalidt som 

 hvis de mener, at de paaviste symptomer er tilstrækkelige til at stille sinds- 

 sygdoms-diagnosen (thi isaafald skal de svare bekræftende). Paragrafen 

 skal kun anvendes, naar de sagkyndige mener, at dette er nødvendigt for at 

 faa sporgsmaalet om, hvorvidt sigtede er sindssyg, løst paa betr^-ggende 

 maade, og er der dissents mellem de sagkyndige angaaende 

 sindssygespørgsmaalet, er konklusionen altid at anse som 

 benegtende og vor paragraf følgelig ogsaa uanvendelig ( jfr. 

 s. 185 notei. 



Det biologiske system paalægger ganske vist de retsps3'kiatriske sag- 

 kyndige i ethvert tilfælde at udtale sig angaaende sindss3'gespørgsmaalet, 

 men det stiller, som ovenfor paapeget, ikke alene dette krav, idet det ogsaa 

 forlanger, at den sagk3ndige, foruden at tage stilling til sindss3-gespørgs- 

 maalet, tillige i og med behandlingen af dette i sin erklæring skal give en 

 skildring af observandens hele personlighed: og dette gjælder, hvad enten 

 erklæringen afsluttes med en endelig konklusion eller med et raad om at 

 anvende strprl. § 210. 



Da det metafs'siske S3'stem ligesaalidt anerkjender nogen særegen rets- 

 stilling for de sindss3'ge som for sindss3'geanstalterne, og da den sagkyn- 

 dige efter dette system derfor heller ikke spørges om sindss3-gdom, men 

 om sindss3gdomss3mptomer, som antages at øve indflN'delse paa viljefrihe- 

 den, erkjendelsesevnen eller lignende, kan det selvfølgelig heller ikke aner- 

 kjende berettigelsen af en betingelse som den, hvormed vor § 210 ind- 

 ledes, og en saadan, eller en dermed lignende, er da heller ikke optagen 

 i den tyske strafteproceslovs § 81. Men trods de stik modsatte udgangs- 

 punkter og den grundforskjellige theori er dog forskjellen mellem de to 

 s3-stemers praxis, forsaavidt angaar det heromhandlede forhold, ingenlunde 

 bet3'delig, og grunden hertil er let at forstaa. 



Begge systemer ben3-tter jo psykiatere, og ikke metafysikere, som sag- 

 kyndige, naar der spørges om at bedømme en sigtets sindstilstand, og 

 psykiaterne er naturligvis overalt i verden — ganske uanseet, hvorledes 

 tilregnelighedsretten er udformet — bundne af den samme videnskab og 

 dens methoder. De sagk3'ndige kan derfor kun belære domstolen om ps3'- 

 kiatriske, men aldrig om metafs'siske emner, og begge S3-stemer paalægger 

 dem pligten til at redegjøre for ethvert ps3kiatrisk spørgsmaal, som har 

 interesse for den foreliggende sag. 



