I9I5-^0-I- OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 259 



Det er paakrævet af forholdets natur og til bedste for alle vedkom- 

 mende, at indlæggelsen forst iværksættes, naar dens psykiatriske nødvendig- 

 hed er paavist ; og da retten, fer den træfter sin beslutning, skal veie 

 observationens nødvendighed mod andre berettigede interesser, har sigtede 

 et billigt krav paa at faa en talsmand, som skal hores, fer afgjerelsen 

 træftes. 



Angaaende sporgsmaalet om, hvorvidt sigtede har ret til i det her- 

 omhandlede tilfælde selv at vælge sin forsvarer, eller med andre ord, om 

 retten maa opnævne den, han udpeger, er vore retslærde uenige. 



Getz og Hagerlp^ hævder den mening, at sigtede ikke overensstem- 

 mende med regelen i § 107 selv kan vælge sin forsvarer, og Hagerup 

 udtaler: »Hvor forsvarer er fornoden i henhold til § 210, vil der efter 

 forholdets natur ei kunne blive tale om en valgt, men kun om en be- 

 skikket^ -. 



Salomonsen mener, at der i det heromhandlede tilfælde ikke foreligger 

 stærkere grund end i de andre til at negte sigtede ret til efter § 107 selv 

 at vælge forsvareren, og henviser i denne sammenhæng til den begræns- 

 ning, som følger af § 108. 



Baade Hageret og Salomonsen henviser til den ovenomtalte sag for 

 Høiesterets kjæremaalsudvalg, der er refereret i R. T. 1897 s. 887, og under 

 hvilken ogsaa dette spørgsmaal var paa bane-^ 



Xaar de to betingelser, for hvilke vi nu har redegjort, er opfyldte, 

 skal retten fatte sin beslutning. 



Med ordet ^ retten- betegnes i denne paragraf de straffedomstole, som 

 loven opregner i § 6 ; dog maa det bemærkes, at lagmandsretten ifølge 

 § 8 »bestaar af tre Dommere (Retten), nemlig en Lagmand som Formand 

 og to andre Dommere, og af ti til Afgjørelse af Skyldsporgsmaalet tilkaldte 

 Lagrettemænd (Lagrettem — — ■ — — — «; og naar § 210 taler om 

 »retten«, mener den kun dommerne, ikke lagrettemændene. 



Getz og Hagerup antager, at rettens formand, i henhold til § 170, 

 ogsaa naar det gjælder anvendelsen af § 210, kan handle paa rettens vegne"*; 

 men Salomonsen udtaler sig ikke udtrykkelig angaaende dette spørgsmaal. 

 \'i skal kun bemærke, at vi vanskelig kan tænke os noget tilfælde, hvor en 

 berettiget interesse skulde kunne foranledige retsformanden til paa egen 

 haand at beslutte en indlæggelse til observation. 



' Se ovencit. s. 123. 



"- Hagerup ovencit. s. 245. Gjentaget i 2den udgave s. 253. 

 3 Kjendelsen er refereret i K.ierschows udgave I s. 177. 

 ■• 5e Getz og Hagerup ovencit. s. 123. 



