I9I5' 



Xo. I. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 261 



forføining indl'erte. og har han havt til hensigt at lovfæste vor praxis alene 

 med de modifikationer, som dens optagelse i strafieprocesloven gjorde nød- 

 vendig, eller har han villet gaa videre og i saa tilfælde hvorlangt? 

 \*i skal angaaende dette spørgsmaal bemærke følgende: 

 Det er et af sindssygelovens principper, at sindssygeasylemes besty- 

 relse tasvllægen med appel til kontrolkommissionen» med bindende virk- 

 ning afgjor, hvem der skal modtages i asylet, og politiet savner derfor 

 adgang til i medhold af lovens § loat paab\'de et sindssygeasyl at mod- 

 tage en farlig sindssyg, ligesom det heller ikke har m\-ndighed til at negte 

 asylet at udskrive en saadan patient. Lovens §§ 9. 10 og 13 giver nemlig 

 kontrolkommissionen den endelige inappellable myndighed saavel med hen- 

 syn til indskrivning som udskrivning af sindssygeas\-leme *. 



Der kan da spørges, om den adgang, som strafFeproceslovens § 210 

 giver retten, er mere betingelsesfri end den, sindssygelovens § 10 hjemler 

 politiet. Er ikke meget mere den i begge de citerede paragrafer gi\-ne 

 lovhjemmel af ganske samme styrke, og følgeUg den retten i straffeproces- 

 lovens § 210 hjemlede adgang begrænset af de samme lo\-steder «nemlig 

 sindssygelovens §§ 9, 10 og 13), som indskrænker politiets myndighed efter 

 sindssygelovens § 10? 



Meget nærliggende betragtninger s\'nes at tale for et bekræftende svar 

 paa dette spørgsmaal. 



Det er ikke t^ilsomt, at den administrative praxis maatte fortolkes der- 

 hen, at spørgsmaalet blev at besvare bekræftende; og det bør i denne 

 sammenhæng bemærkes, at udtr\-kkene i sindssygelovens § 10 og strafie- 

 proceslovens § 210 er meget ligeartede. Det førstnævnte lovsted siger 

 nemlig: 'kan enhver Sindssyg af Politiøvrigheden indsættes i et Sinds- 

 sygeasyl« og det sidstnævnte: »kan Retten — — — — beslutte, at han 

 skal indlægges i et Sindssygeasyl t. 



Begge lovsteder taler om, hvad vedkommende mjndighed kan gjere. 

 Hvis det opstillede spørgsmaal skal besvares bekræftende, udfordres 

 altsaa asylets samtykke til indlæggelse i henhold til strprl. § 210. 



Mod denne fortolkning kan der imidlertid anføres meget stærke grunde. 

 Paragraf 210 har ikke optaget bestemmelsen om, at asylets samtjkke er 

 en nødvendig betingelse for obser\-andens optagelse, og man kan hævde, 

 at denne udeladelse har ftindet sted, fordi lovgiveren har villet give retten 

 en mere uindskrænket myndighed end politiet Man kan med stor starke 

 anføre, at lovgiveren har villet gjøre dette svære brud paa sindssygeloven, 

 fordi det ikke gaar an at stænge adgangen til at faa rettens beslutninger 



> For di^e forhold skal vi nærmere redegjere under gjenoemgaaelsen at stndssygeioven. 



