202 PAUL WINGE. M.-N. KI. 



fuldbyrdede, og selv om han i dette tilfælde virkelig skulde have villet 

 gjøre en undtagelse fra denne almindelige regel, da maatte han ialtfald ud- 

 trykkelig have sagt det i selve lovbestemmelsen. 



Det heromhandlede spørgsmaal har, saavidt os bekjendt, aldrig frem- 

 kaldt nogen retslig afgjørelse. 



Hvis § 2IO hjemler retten adgang til at tvinge et sindssygeasyl til at 

 modtage en judiciel observand, maatte formentlig denne tvang iværksættes 

 paa den maade, at politiet, i henhold til rettens beslutning, gav et asyl 

 ordre til at modtage patienten og derefter bragte ham til asylet; men en 

 saadan tvangsindlæggelse har os bekjendt aldrig fundet sted. 



Selv om man mener, at en saadan forholdsregel vilde være lovlig, er dog 

 alligevel vor paragrafs mening uklar. Man maatte nemlig fremdeles spørge: 

 Kan da alle sindssygeasyler tvinges, baade statens, kommunernes og de 

 private, baade de som administrationen har givet observationsret, og de 

 som ikke har faaet denne ret, eller er det kun statens, som kan tvinges? 



I denne sammenhæng maa der ogsaa spørges: Skal retten i sin be- 

 slutning nævne det sindssygeasyl, i hvilket observanden skal indlægges, 

 eller kan den overlade valget til paatalemyndigheden (politiet)? 



Vi skal herom bemærke følgende : 



Den tyske straflfeproceslovs § 8i har udtr3'kket »eine öffentliche Irren- 

 anstalt«, medens vort lovsted siger »et Sindss3^geas3'l«. Vi vil i en følgende 

 del af dette skrift redegjøre for den institutionelle forskjel mellem en tysk 

 »Irrenanstalt« og et norsk »Sindssygeasyl« og skal her kun bemærke, at 

 disse anstalters retsstilling i meget væsentlige henseender er forskjellig, 

 hvad den ogsaa maa være, fordi den tyske og norske lov følger hver sit 

 sindssygeretslige system ^ 



Ikke destomindre kan vi, forsaavidt angaar det heromhandlede spørgs- 

 maal, sammenligne det paagjældende sted i den t3'ske og norske straflfe- 

 proceslov, fordi der baade i Tyskland og hos os findes saavel »offentlige« 

 som »private« sindssygeanstalter. 



Vi har tre klasser offentlige sindssygeasyler, nemlig statsasyler, kom- 

 munale asyler (amtsasyler) samt stiftelsesasyler; i Tyskland er ordningen 

 i saa henseende en noget anden; men privatanstalterne er i begge lande 

 indretninger, som eies af enkelte privatmænd eller interessentskaber. 



Tilføielsen »öffentliche« foran »Irrenanstalt« indkom i paragrafen (sam- 

 men med bestemmelsen om forsvareren og ankeerklæringen) under Rigs- 

 dagens forhandlinger, og var et udslag af den dengang herskende mistillid. 



^ Der existerer heller ikke nogen tysk rigslov angaaende sindssyges behandling og for- 

 pleining, og ordningerne er derfor temmelig afvigende i de forskjellige enkeltstater. 



