1915- No. I. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 263 



til privatanstalterne, hvilket ogsaa var forklarligt paa grund af den da- 

 værende mangel paa kontrol med disse ^. 



\'or lov har ikke optaget nogen saadan begrænsning, og kunde heller 

 ikke gjore dette, fordi sindssygeasylernes ligestilling var et af de Major- 

 ske principper, som vor sindssygelov gjennemførte. 



Det hernævnte forhold er efter vor mening afgjorende til støtte for 

 den opfatning, at §210 stiller det samme krav til samtlige sindss3'geasyler-; 

 bestræbelsen for at faa saavidt mulig mange observationer udførte i 

 statsasylerne er alene begrundet i praktiske hensN'n. Af den retslige lige- 

 stilling fl3-der forøvrigt neppe den konsekvents, at man bør udøve et lige 

 stærkt pres overfor de private asyler som overfor de oft'entlige (og da 

 navnlig statens). 



Dernæst kommer da spørgsmaalet om, hvilken myndighed skal vælge 

 asyl. 



OvAM mener, at retten i sin beslutning skal nævne det sindssygeasyl, 

 i hvilket observanden skal indlægges -I Salomonsen udtaler herom: j>Der 

 er efter loven intet til hinder for, at beslutningen gaar ut paa indlæggelse 

 paa et bestemt^ sindssykeasyl, men dette bor dog i almindelighet ikke 

 ske. Baade pladsforhold og andre hensyn af praktisk art spiller her ind, 

 saa valget af anstalt bedst overlates til administrationen«'. 



Saavidt vi har kunnet erfare, kan det betragtes som en fast praxis, 

 fra hvilken der kun kjendes faa undtagelser, at asylet ikke nævnes i rets- 

 beslutningen ; og vi mener, at loven heller ikke aabner adgang til at «nævne 

 dette. 



Loven siger -et sindssygeasyl <;, men ikke »et af retten valgt sinds- 

 sygeasyl«, og ordet ^^et« maa vel i denne sammenhæng betyde »et eller 

 andet«. Valget af asyl maa derfor i tilfælde overlades administrationen. 

 Som Salomonsen rigtigt bemærker, spiller her forskjellige hensN^n ind, 

 og over disse kan retten ingen oversigt have. Det maa vel erkjendes at 

 være et minimum af hensyntagen til asylerne, der ved strprl. § 210 er 

 paatvungne en mod deres konstitution stridende tjenestepligt, at retten 

 undlader at tvinge det enkelte asyl og overlader til administrationen at 

 træffe en ordning med det asvl, som maatte have bedst anledning og størst 



' Se AscHAFFEXBURG ovencit. s. 153. 



- Administrationen har nærmest indtaget det modsatte standpunkt. Se Kirkedep. skri- 

 velse af 13de Januar 1902, som nedenfor indtages. Nærværende forfatter har som sag- 

 kj'ndig ogsaa observeret i privatas}'!. 



3 Se ovencit. s. 248. 



■* Udhævet af Salomonsen. 



^^ Se ovencit. s. 254. 



