1915- ^O- I- OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 267 



gjore det til en embedspligt uden godtgjørelse at afgive retspsykiatriske 

 erklæringer var naturligvis mest iøinespringende, naar vedkommende asji 

 ikke tilhører staten; men selv naar det gjælder et statsas^l, vil vedkom- 

 mende direktør finde det særlig ubilligt at blive paatvunget dette ubetalte 

 arbeide, naar observanden ikke vedkommer asylets optagelsesdistrikt. Justits- 

 departementets skrivelse af i8de December 1903 angaar ogsaa kun en 

 statsas vidi rektors pligt til at foretage en observation, der vedkom hans 

 asyls optagelsesdistrikt. 



Under den herskende pladsmangel i asylerne og den øgede arbeids- 

 byrde for asylbestyrerne var statsas3"leme3 direktører ikke tilbøielige til 

 at lade mere nærliggende asslinteresser vige for hensj-net til observatio- 

 nens krav, og departementet fandt derfor at raaatte lade vedkommende 

 direktører faa betaling for et par noget større obserxationer, som var ud- 

 førte i et statsasN'l, hvis optagelsesdistrikt angjældende sager ikke vedkom. 

 Hertil kom, at den kgl. resolution af 22de Januar 19 10 angaaende 

 formler for sindssygeattester og indlæggelseserklæringer lagde vanskelig- 

 heder iveien for asylbest\Temes observation. Naar man nemlig først havde 

 faaet orden i det heromhandlede forhold, maatte det naturligvis indskjær- 

 pes. at indlæggelseserklæringen ikke maatte udfærdiges af en ved vedkom- 

 mende asyl ansat læge, og en saadan vilde i almindelighed heller ikke 

 kunne skatfes hos en anden, med mindre denne først havde overbevist 

 sig om, at patienten var sindssyg, en undersøgelse, som i tilfælde maatte 

 foretages udentbr asylet. 



Asylbestyrerens observation lagde saaledes hindringer iveien for pati- 

 entens optagelse i asylet, og de mislige følger af observationens ordning 

 blev selvfølgelig endnu værre, naar der handledes om farlige sindssyge og 

 kanske ogsaa om deres internering i kriminalas}]. 



Sluttelig blev stillingen yderlig vanskeliggjort, da det i et par tilfælde 

 ansaaes nødvendigt at lade observationen udføre i asyl af to læger, af 

 hvilke altsaa i ethvert fald den ene maatte opnævnes som sagkyndig. 

 Endelig blev i et saadant tilfælde sagen sat paa spidsen. 

 Tilfældet var folgende: 



En mand. O. H. H., var ved Oslo statsadvokaters beslutning af 27de 

 Januar 19 12 sat under tiltale ved Kristiania meddom5ret for forbrvdelse 

 mod strl. §§ 247 og 248, og den 23de Februar opnævntes Paul Wlnge 

 som sagkyndig. Da han havde reist spørgsmaal om anvendelse af strprl. 

 § 210. opnævntes i retsmødet den 19de April næstefter R. Vogt som sag- 

 kyndig. Begge de sagkyndige tilraadede i retsmødet den 25de April at 

 indlægge tiltalte til observation i sindssygeasyl. 



Retten fattede beslutning i henhold til strprl. § 210. 



