272 PAUL WINGE. M.-N. KI. 



hold i Sindssygeasyl ikke maa vedvare (in casu 3 Maaneder), med mindre 

 det efter nærmere Granskning af Oplysninger, som da maatte foreligge, 

 skulde findes nødvendigt, at Opholdet forlænges, hvorunder i saa Fald 

 paa behørig Maade maa fattes ny Beslutning« ^. 



I kjendelse af 30te August 1897 har kjæremaalsudvalget fastholdt kra- 

 vet paa tidsbegrænsning, men ansat tiden til 4 maaneder-. 



Retspraxis har ogsaa i almindelighed fulgt kjæremaalsudvalgets an- 

 visning; men domstolene har dog ikke sjelden afveget fra denne, dog 

 vistnok næsten altid uden speciel motivering. Nedenes lagsogns lagmands- 

 ret har under 2den Juni 1904 vedtaget en beslutning om asylobservation 

 og i motiverne blandt andet udtalt, at retten ikke fandt det hensigts- 

 mæssigt at bestemme nogen tid for tiltaltes ophold i asylet^. 



Nærværende forfatter har under sin mere end t3'veaarige praxis som 

 psykiatrisk sagkyndig kun nogle ganske faa gange fundet grund til at 

 andrage om forlængelse. 



Vi skal sluttelig bemærke følgende: Naar retten i henhold til strprl. 

 § 210 beslutter indlæggelse til observation i sindssygeasyl, bør den sam- 

 tidig afsige fængslingskjendelse. Der vil vanskelig kunne indtræffe tilfælde, 

 hvor der ikke — bortseet fra observationsspørgsmaaiet — foreligger grund 

 til anvendelse af varetægtsfængsel, og særlig i de tilfælde, hvor anven- 

 delse af strprl. § 210 er paakrævet, er det farlig at lade observanden være 

 paa fri fod. — Allerede naar paatalemyndigheden reiser spørgsmaal om 

 anvendelse af § 210, bør derfor sigtede paagribes. 



VII. 



Vor straffeproceslov giver ikke, saaledes som for exempel den tyske, 

 paatalemyndigheden eneret til at paatale strafbare handlinger (anklage- 

 monopol), men bibeholder den private paataleret for den ved den straf- 

 bare handling fornærmede. 



Ifølge straffelovens § 77 er strafbare handlinger offentlig paatale under- 

 givne, med mindre noget modsat er bestemt. 



Saadanne undtagelsesbestemmelser er trufne for forbrydelser mod strl. 

 §§246,247 og 252 (visse ærekrænkelser) samt for forseelse mod strl. § 390 

 (krænkelse af privatlivets fred), i hvilke tilfælde off'entlig paatale ikke 



1 Cit. efter Kjkrschows udgave af strafteprocesloven. 



2 Se R. T. 1897, s. 891. 



^ Et uddrag af beslutningen er indtaget i Kjerschows udgave, II s. 136. 



