1915- ^»^- I- OM DEN" JUDICIELLE OBSERVATION. 283 



krete spergsmaal, der forelaa til sagkyndig behandling for retterne. Komi- 

 téens øvrige medlemmer ansaa denne frygt ubegrundet, idet de fandt det 

 mindre rimeligt, at vedkommende parter vilde forsege paa hos kommis- 

 sionen at erholde saadanne udtalelser, og i ethvert fald utænkeligt, at kom- 

 missionen skulde ville imødekomme en saadan begjæring. Erfaring har 

 ogsaa vist. at frygten virkelig var ubegrundet, idet kommissionen altid har 

 stillet sis afvisende til saadanne besnærincer. 



\"i vil afslutte dette afsnit med nogle ord angaaende det retspsykiatri- 

 ske sagkyndighedsvæsens arbeide i det tidsrum, som er forløbet siden den 

 retsmedicinske kommissions oprettelse. 



\"i har skildret psykiatriens elendige stilling i vort land til forpge aar- 

 hundredes slutning og paapeget, at denne videnskab baade manglede mæn- 

 dene og institutionerne. \'or sindssygerets studium og pleie var helt for- 

 sømt og dens bestemmelser og fordringer derfor tilsidesatte i en grad, 

 som vilde have været ganske utænkelig paa et hvilketsomhelst andet ora- 

 raade af retslivet. I overgangsaarene mellem forrige og indeværende aar- 

 hundrede holdt man paa med at underminere vor sindssygerets grundmur, 

 og dette arbeide var allerede naaet saa langt, at det først i sidste oieblik 

 med nød og neppe hkkedes at redde de sindssyges legale utilregnelighed. 

 Uden kraftig hjælp fra juridisk hold vilde psykiaterne intetsomhelst have 

 kunnet udrette, ja mange af dem vilde kanske, uden engang at bemærke 

 begivenheden, have oplevet hele den biologiske sindssygerets afskaôelse. 



Den retspsykiatriske sagkyndigheds stilling var saaledes særdeles be- 

 k\Tnringsfuld. da den retsmedicinske kommission traadte sammen til sit 

 første møde. 



De første par aars erfaringer var ogsaa lidet skikkede til at opmuntre 

 den 2den faggruppes medlemmer, idet de indkomne psj'kiatriske erklærin- 

 ger stod langt under de øvrige, samtidig som kommissionens kontrolmidler 

 overt'or de førstnævnte var langt svagere end overfor de sidstnævnte. 



Kommissionens iste gruppe fik til gjennemgaaelse et materiale, der 

 kun undtagelsesvis var saa daarligt, at det ikke kunde gjøres til gjenstand 

 for en faglig bedømmelse. I de pathologisk-anatomiske tilfælde havde 

 i ethvert fald den sagkyndige foretaget en obduktion og meddelt, hvad han 

 ved denne havde troet at forefinde. Man kunde ganske vist ikke stille 

 fordringerne høit, fordi det er umuligt at kræve, at en som sagkyndig fun- 

 gerende læge med ganske kort varsel paa et afsidesliggende sted skal ud- 

 føre en legalmedicinsk obduktion, saaledes som den maa forlanges gjort 



