1915- ^O- I- OM DEN" JUDICIELLE OBSERVATION. 287 



nævne as3'lbestyrerne og nøiede sig med deres embedsmæssige erklæringer. 

 Men overfor disse har den retsmedicinske kommission ingen adgang til at 

 øve kritik, og afskrifter af dem bliver derfor i almindelighed heller ikke 

 indsendte. Om de til grund for disse erklæringer liggende observationers 

 antal, udførelse og resultat har saaledes kommissionen ingen kundskab og 

 kan derfor heller ikke i sin statistik tage hensyn til dem. 



Kommissionen er derfor nodt til at bygge sin observationsstatistik paa 

 et materiale, som allerede med hensyn paa tilfældenes antal er defekt, og 

 det endog i en udstrækning, hvis størrelse man ikke palideligt kan bedømme. 



Men selv bortseet herfra er materialet mangelfuldt. 



Som ovenfor omtalt er en betragtelig del af de indkomne beskrivelser 

 — navnlig fra de forste aar efter kommissionens oprettelse — saa daarlige, 

 at de ikke kan gjøres til g:jenstand for psykiatrisk kritik, og derhos saa 

 formløse, at man ofte ikke engang kan se, om de angaar en straffesag og 

 saaledes vedkommer kommissionen. En ikke ubet3-delig del af de øvrige 

 beskrivelser er ogsaa saa skrøbelige, at man ikke paa grundlag af dem 

 kan opstille en paalidelig gruppering af sindss3'ge og ikke-sindssyge. 



Kommissionen har altid skredet ind mod erklæringer, der ligger under 

 al psN-kiatrisk kritik, og i almindelighed ogsaa mod de øvrige meget daar- 

 lige responsa, uanseet deres resultat. Selvfølgelig har man ogsaa forholdt 

 sig paa samme maade overfor enhver udtalelse, som har besvaret sinds- 

 sygespørgsmaalet bekræftende uden en nogenlunde tilfredsstillende begrun- 

 delse. Men i adskillige tilfælde, hvor man ikke har fundet stærkere grund 

 til at formode foreliggende sindssygdom, har man ladet en ikke altfor 

 daarlig erklæring passere uden forfoining, naar observanden ikke er er- 

 klæret sindssyg og man ikke har fundet en mere indgaaende observation 

 paakrævet. 



I de aller fleste af de tilfælde, hvor kommissionen har skredet ind, har 

 den anbefalet as3-lobservation, idet den kun i et lidet antal tilfælde har 

 foranlediget begge sine psykiatriske medlemmer, eller en af dem, opnævnte 

 som sagkyndige. 



De fleste asylobservationer er vistnok foranledigede ved kommissio- 

 nens indskriden^ og næsten alle disse er udførte af statsasylernes direk- 

 tører som embedsmænd eller i sjeldnere tilfælde af kommunale asylbestyrere 

 som offentlige bestillingsmænd, altsaa uden opnævnelse som sagkyndige. 



Disse forhold har i høi grad svækket brugbarheden af kommissionens 

 arkiv som grundlag: for en observationsstatistik. 



1 I en del tilfælde har allerede de primære sag'kyndigre tilraadet asylobservation, og kor 

 missionen har da ladet sagen passere uden forfoining. 



