300 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



moderne sprog en defekttilstand uden nødvendigvis at udsige noget om, 

 hvorvidt defekten er oprindelig eller senere tilkommen; men naar »mangel« 

 stilles i modsætning til »skrøbelighed«, gaar det første ord nærmest paa 

 den oprindelige, det andet paa den senere tilkomne. 



Af de anførte grunde gaar vi ud fra, at umy ndiggjørelsesloven 

 bruger udtrykket »Aandssvaghed eller Sindssygdom« (»Sinds- 

 sygdom eller Aandss vaghed« ) i samme betydning, som den 

 øvrige lovgivning anvender ordet »sindssygdom«. 



Vi finder det uden videre paavisning klart, at den psykiatriske sag- 

 kyndige i umyndiggjørelsessager har den samme pligt som i andre rets- 

 sager til med domsklarhed at besvare spørgsmaalet om foreliggende sinds- 

 sygdom. I umyndiggjørelsessager angaar imidlertid dette spørgsmaal alene 

 undersøgelsestiden, ikke, saaledes som i straffesager, tillige et fortidigt tids- 

 punkt (gjerningstiden), og der spørges heller ikke om de kortvarige sinds- 

 sygdomstilstande, som straffeloven sammenfatter under betegnelsen »be- 

 vidstløshed«. Angaaende det sidste punkt udtaler den ovenciterede de- 

 partementale indstilling af 12te Januar 1897 følgende: »Handles der kun 

 om et ganske forbigaaende Anfald af Sindsforvirring ^ vil der praktisk talt 

 ikke blive Spørgsmaal om at sætte Vedkommende under Værgemaal; men 

 er Forholdet det, at Vedkommende for Tiden er ude af Stand til at drage 

 Omsorg for sig selv eller sit Gods, bør det efter Loven ikke være nogen 

 Hindring mod Værgemaalets Anordning, at der er Udsigt til en nogen- 

 lunde snarlig Helbredelse.« 



Foruden spørgsmaalet om foreliggende sindssygdom kan der ogsaa, 

 saaledes som udtrykkeligt sagt i § 7, forelægges den sagkyndige spørgs- 

 maal om tilstedeværelsen af en eller flere af de i § i punkt i — 3 nævnte 

 tilstande; men den sagkyndige har ingen pligt til angaaende disse at for- 

 mulere konklusion, og han bør efter vor opfatning heller ikke indlade sig 

 herpaa. 



De i § I punkt i og 2 indtagne betingelser for umyndiggjørelse, at 

 vedkommende skal mangle »Evnen til at drage Omsorg for sig eller sit 

 Gods«, er af vidtrækkende sindssygeretslig interesse og vil i vor rede- 

 gjørelse for spørgsmaalet om den sindssyges evne til at forpligte sig blive 

 udførligt behandlet. Her skal vi blot bemærke følgende. 



Efterat departementet i det netop citerede foredrag havde bemærket: 

 »I det overveiende Antal Tilfælde, hvor Værgemaal for Voxne anordnes, 

 vil dette være grundet i Sindssygdom eller Aandssvaghed«, udtaler det 

 lidt længere nede følgende: »Thi i det langt overveiende Antal Tilfælde 



1 Vi gaar ud fra, at her menes „Sindssygdom". 



