1915- No. I. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 30I 



vil Sagens Udfald være givet allerede efter en af Sagkyndige foretagen 

 Undersøgelse af Vedkommendes Tilstand.« 



Stettet ved denne udtalelse begyndte værgemaalsretterne allerede ved 

 lovens ikrafttræden at forelægge de psykiatriske sagkyndige spergsmaal 

 om, hvorvidt disse antog, at observanden manglede evnen til at drage 

 omsorg for sig eller sit gods. 



Herved var psykiaterne bragt i en overmaade vanskelig stilling. 



Som ovenfor gjentagende gange fremhævet er det en grundsætning i 

 den biologiske sindssygeret, at de sagkyndige ene og alene har at udtale 

 sig om spergsmaal, som kan løses ved hjælp af de faglige undersøgelses- 

 methoder, som deres videnskab anerkjender og behersker, og at følgelig 

 de psykiatriske sagkyndige blot skal besvare psN'kiatriske spørgsmaal, et 

 standpunkt, som allerede dengang med styrke var hævdet fra norsk psyki- 

 atrisk hold. 



Men spørgsmaalet om, hvorvidt en person mangler evnen til at drage 

 omsorg for sig eller sit gods. er intet psykiatrisk spørgsmaal. 



Dengang umyndiggjørelsesloven emanerede, befandt hele vor biolo- 

 giske sindssygeret sig i den største fare, og det var en vanskelig opgave 

 for ps3-kiaterne at lægge sin forsvarsplan, saameget mere som de maatte 

 tage hensyn til den omstændighed, at de havde forsømt at gjøre et alvor- 

 ligt forsøg paa at hindre, at den betræftende lovbestemmelse fik den nu 

 gjældende form. Som situationen laa an, ansaa man det utilraadeligt at 

 optage nogen kamp paa dette punkt, og da fik man jo bøie sig. Men 

 dermed var det naturligvis givet, at man loyalt maatte svare paa spørgs- 

 maalet i den udstrækning, som det for en psykiater over- 

 hovedet er muligt, og naar først dette standpunkt var indtaget, fandt 

 man ogsaa at burde formulere konklusion i de tilfælde og i den udstræk- 

 ning, som dette uden et fuldstændigt brud med det biologiske princip over- 

 hovedet lader sig gjere. Hertil kommer vi strax nærmere tilbage. Konse- 

 kventsen af denne holdning var da videre den, at man maatte forholde sig 

 paa samme maade ogsaa i andre civile sager, ialtfald hvor der handledes 

 om myndighedsspørgsmaal, ligegyldigt om observationen var judiciel eller 

 administrativ^. 



1 Som sagkyndig for Kristiania værgemaaisret indtog jeg dette standpunkt alierede den 

 første gang jeg var tilkaldt. 



Under 29de September 1904 afsagde Høiesteret i to parallele civilsager domme, ved 

 hvilke en sindssyg, men paa handlingstiden endnu ikke umyndiggjort mand kjendtes 

 ansvarlig for endossement paa vexler. jeg havde sammen med distriktslæge Torp i 

 .■\ugust 1902 afgivet en retspsykiatrisk erklæring, i hvis konklusion var udtalt, at ved- 

 kommende manglede evnen til at drage omsorg for sig og sit gods. Under Høiesterets 

 votering i den første af disse sager udtalte førstvoterende som sin opfatning, at de 



