1915- No. I. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 303 



om asN-lobservation i saadan anledning, kan den sagkyndige benvtte oven- 

 siaaende formel, selvfølgelig med den forandring, at der henvises til u.l. 



§ 33 jtr- § 7- 



Angaaende den retspsykiatriske udtalelses indhold skal bemærkes fol- 

 gende: Under en værgemaalssag maa selvfolgelig en sindssygdomsdiagnose 

 være støttet paa status-præsens-symptomer, idet anamnesen kun kan til- 

 lægges sekundær bety denhed. Forsaavidt nærmer altsaa den judicielle 

 observation under en værgemaalssag sig til den administrative, og dette 

 forhold faar en vis indflydelse paa kravene til den psykiatriske behandling 

 af bevisstoffet, idet det tillader nogen lempning i fordringerne til anamne- 

 sens underbygning; men man maa dog vogte sig vel for at nedsætte disse 

 fordringer for langt under de for den straffeprocessuelle obser\ation givne 

 nonner. 



Paa den anden side stiller kravet paa besvarelse af spergsmaalet om 

 dispositionsevnen en under straffeprocessen helt fremmed fordring ^ og 

 denne fordrings opfyldelse bringer, som netop antydet, den psykiatriske 

 sagkyndige op i store baade reelle og formelle vanskeligheder, mod hvilke 

 han er beskyttet under straffeprocessen. 



Som vi allerede tidligere (B. I s. 1741 har nævnt, og som vi under vor 

 redegjørelse for sporgsmaalet om den sindssyges evne til at forpligte sig 

 nærmere skal søge paavist, er den sindssj'ge i Norge ipso jure umyndig, 

 og for hans vedkommende har derfor umyndiggjørelsen kun den virkning, 

 at han overfores fra det legitime til det dative tutel, ligesom ophævelsen 

 af værgemaalet alene bevirker, at han gaar tilbage til familjeværgemaalef-. 

 Sporgsmaalet om, hvorvidt familjeværgemaalet kan ansees tilstrækkeligt be- 

 tryggende, eller om beskikkelse af værge er nødvendig, er et led i 

 problemet om dispositionsevnen. men ligesaalidt som de ovrige noget 

 psykiatrisk emne. Til besvarelse af dette specielle spørgsmaal kan dog 

 psykiatrien bidrage med nogle momenter; og naar nu engang vor lov, og 

 den paa denne byggede praxis, har tvunget de psykiatriske sagkyndige 

 under umyndiggjørelsessager til at svare paa spørgsmaal angaaende ang^jæl- 

 dendes evne til at raade sit gods, da maa de kunne kræve tilladelse til at 

 holde sig til den side af sagen, hvor de ialtfald kan have en vis følelse 

 af at være hjemme. De faar da paa dommerens forlangende svare paa 

 spørgsmaal vedkommende dette emne, saa godt de kan. 



Anser nu vedkommende psykiater det givet, at angjældende er sinds- 

 syg- og mener han, at beskikkelse af værgemaal er nødvendig, faar han 



^ Disfxisitionsretten spuler i civilretten en lisrnende rolle som tilregneligheden i straffe- 

 retten. 

 2 Jfr. B. I s. 176. 



