1905. No. 3. DEN MAGNETISKE MISVISNING I NORGE. 



regnet en enkelt Station med stærke lokale Afvigelser, som uden Tvivl 

 skyldtes den nærmest underliggende F'jeldgrund, fandtes Misvisningen i 

 Middeltal for 6 Stationer i°.o mindre end paa Observatoriet. 



I Aarene 1868 — 70 paabegyndtes en systematisk Undersøgelse af Mis- 

 visningen ogsaa udenfor Kristiania, og tra 1875 har der næsten ikke hen- 

 gaaet et Aar uden at den Geografiske Opmaalings Officerer har foretaget 

 Bestemmelser deraf, naturligvis især paa Kysten. 



I 1868 og 1869 udfortes Observationerne af daværende Realkandidat 

 E. A. H. Sinding, nu Direktor for den tekniske Skole i Kristiania, med 

 et af ham selv konstrueret Apparat, paa 13 Kyst-Stationer mellem Kri- 

 stiania og Bergen. Han fandt snart Bekræftelse paa Hansteens ovennævnte 

 Erfaring og observerede derfor altid paa flere Punkter paa hvert Sted (fra 

 3 lige op til 17) under behørigt Hensyn til Terrænets Bekvemhed og 

 geologiske Beskaftenhed. Forsaavidt ikke nogen Værdi var saa stærkt 

 afvigende, at den maatte tilskrives udpræget lokale Aarsager, forenede han 

 dem deretter alle til et Middeltal for hver Station. Under Anvendelse af 

 de i det samme Tidsrum (13de Juli — 15de August 1868, 7de Juli — i6de 

 August 1869) udførte daglige Observationer i Kristiania reducerede han 

 saavidt gjorligt saavel for den daglige Periode som for tilfældige Uregel- 

 mæssigheder. 



Det første Aar bestemte Sinding \'inklerne udelukkende paa geodætisk 

 \'ei, i 1869 tog han ogsaa astronomiske Observationer til Hjelp, idet han 

 beregnede Solens Azimut ved at maale dens Høide. 



I 1870 afsluttedes disse Observationer med samme Apparat og efter 

 samme Methode af Kr. Getz paa 7 Stationer mellem Bergen og Trondhjem. 



Disse Expeditioner, hvis Resultater er oftentliggjort i »Nyt Magazin 

 for Naturvidenskaberne«, Bind 17 og 18, blev bekostet af den Geografiske 

 Opmaaling; det første Aar havde Sinding tillige Understøttelse af Univer- 

 sitetet. 



Den af Opmaalingens Officerer fulgte Methode er den sædvanlige 

 Bestemmelse af Meridianens Retning ved Observation af Solen efter et 

 Kronometer med bekjendt Stand, hvorved de fra Observatoriet udsendte 

 telegrafiske Tidssignaler kom til Nytte. I de første Aar benyttedes et 

 engelsk Azimut-Kompas, senere (fra 1881) et Declinatorium af Bamberg. 

 Saalænge det hovedsagelig gjaldt at opnaa et foreløbigt Kjendskab til For- 

 holdene paa hele Kysten, indskrænkede man sig g^jerne til ett Punkt paa 



