1905. No. 3. DEN MAGNETISKE MISVISNING I NORGE. 7 



disse Steder, men det har sine Vanskeligheder at forene dem med disse, 

 da flere af de geografiske Koordinater tydeligvis er feilagtige. 



At optrække Isogoner, som er fuldt korrekte i den Forstand, at Mis- 

 visningen til den valgte Tid paa alle Punkter har den til Linien svarende 

 Værdi, og at omvendt alle Punkter med den givne Misvisning (f. Ex. for 

 hver hele Grad) gjennemlebes af Kurverne, vil vel til alle Tider være 

 umuligt, da dertil vilde kræves et uo\'erkommeligt Antal Observationer. 

 Selv om man bortser fra lokale Anomalier, som kun tilhører et saa ind- 

 skrænket Terræn, at det bliver umærkeligt i det ben3-ttede Karts Maale- 

 stok, vil Opfyldelsen af den næ\nte Fordring i vort Land medføre uover- 

 vindelige Vanskeligheder. Det for Tiden foreliggende Materiale kan dog 

 yde et Bidrag og er i ethvert Fald tilstrækkeligt til at vise, at Isogonerne 

 ikke vil kunne optrækkes som Linier, der strækker sig paa en ensartet 

 Maade gjennem Landet; paa mange Steder vil der optræde sekundære 

 Maxima eller Minima, altsaa sluttede Kurver over et Terræn af, større eller 

 mindre Udstrækning. 



Det første, som kræves for en derhen sigtende Behandling af Obser- 

 vationerne, er Reduktion til et fælles Tidspunkt. Kun for Kristiania 

 foreligger daglige Observationer, som med fuld Sikkerhed giver den seku- 

 lære Forandring gjennem et længere Tidsrum, men man har tilstrækkelige 

 Data til at undersøge, om der er nogen væsentlig Forskjel for de øvrige 

 Dele af Landet. 



I Aarene 1893 og 1894 har S. Müller paany bestemt Misvisningen 

 paa de 20 af Sinding og Getz i 1868 — 70 benyttede Stationer. Naturlig- 

 vis har han ikke overalt kunnet benytte noiagtig de samme Punkter som 

 disse, heller ikke er Antallet af Punkter paa hver Station det samme begge 

 Gange, saa Muligheden af mindre Afvigelser mellem Stationerne indbyrdes 

 ikke er udelukket. Resultaterne er af Muller selv sammenstillet i »Efter- 

 retninger for Sjøfarende« for Marts 1895. Det fremgaar deraf, at Misvis- 

 ningens Aftagen i disse 24 eller 25 Aar for samtlige Stationer har dreiet 

 sig om 3°. De to Extremer er Karmøen med en gjennemsnitlig aarlig 

 Aftagelse af 6'.o og Smølen paa Nordmor med 8^.7. Gjennemsnittet for alle 

 20 Stationer er 7'. 6, medens den paa Kristiania Observatorium i samme 

 Tidsrum udgjorde 7'. 2. Selv om Forskjellen mellem disse to Tal skulde 

 indeholde en Realitet, vilde den i en Reduktion for 20 Aar ikke medføre 

 større Feil end 8'. 



