H. GEELMUYDEN. 



M.-N. Kl. 



1882 

 1883 

 1884 

 1885 

 1886 

 1887 



I »»9 

 1890 

 1 891 

 1892 

 i 893 



12 41.4 

 12 36.9 

 12 31.4 

 12 24.8 

 12 16.6 

 12 7.3 



1894 



J 895 

 1896 

 1897 

 1898 

 1899 



Il '59.8' 

 II 52.2 



I I 49.0 



" 45-4 



II 41.2 

 II 37.8 



1900 

 1901 

 1902 

 1903 

 1904 



1 1 32.0 

 1 1 32.0 

 II 27.9 

 II 26.2 

 II 23.7 



Det kunde ligge nær at søge Værdierne fra 1843 af fremstillet ved 

 en Intcrpolationsforniel, f Kx. en kvadratisk Funktion af Tiden, altsaa 



Misvisning === a -\- ô . f -\- c . t'^ 



hvor / er udtrykt i Aar og regnet fra et Tidspunkt, da Misvisningen har 

 Værdien a. Ku grafisk Fremstilling viser imidlertid, at Kur\'en fra 1843 

 til Begyndelsen af Ottiaarene, paa nogle ganske smaa Bølger nær, slutter 

 sig nær til en ret Linie, d. e. at Aftagelsen er paa det nærmeste propor- 

 tional med Tiden; først lidt ud i Ottiaarene faar Kurven en svag Afbøi- 

 ning med den konkave Side opad. Under disse Omstændigheder vil man 

 tydeligvis ikke faa en tilfredsstillende Fremstilling af det hele Tidsnim efter 

 ovenstaaende Formel. Jeg har heller ikke forsøgt dette. Derimod har jeg 

 foretaget en Udjevning for de 25 Aar 1880 — 1904, under Opfyldelse af 

 den sædvanlige Betingelse, at Summen af Kvadraterne af Differenserne 

 mellem de observerede og de beregnede Værdier skal være saa liden som 

 mulig. Men ogsaa denne faldt utilfredsstillende ud, ikke paa Grund af 

 Afvigelsernes Beløb (de gik i Maximum op til + 6'), men fordi de har en 

 tydelig systematisk Karakter. De forste 6 Aar giver negative Differenser, 

 saa følger efter et Aar med Afvigelsen Nul 6 Aar med noget større posi- 

 tive Differenser, derpaa 8 negative, og sluttelig 4 positive. Der er altsaa 

 tydeligvis noget periodisk ved Fænomenet. Det ligger nær at tænke paa 

 Solpletperioden, som jo griber saa dybt ind i alt, hvad der vedrører Jord- 

 magnetismen, og som oscillerer noget om sin Middelværdi 11 Aar. Man 

 vilde visselig ogsaa kunne opnaa en ret \-æsentlig Formindskelse af Diffe- 

 renserne ved at indføre et trigonometrisk Led med Periode paa 12 — 14 

 Aar, men da dette vilde xære af mindre Interesse for et saavidt kort Tids- 

 rum, har jeg ikke udført denne Regning. 



Jeg skal for Fuldstændigheds Sk3'ld tilfoie, at naar Tiden regnes fra 

 det midterste Aar, 1892, giver Udjevningen 



b = ~ 5'-54 og c = + o'.o83. 



Hvis man kan gaa ud fra, at det anvendte Tidsrum er paa det nær- 

 meste et Multiplum af den eller de Perioder, som spiller ind, \-ilde man 



