14 r. 15UI.I.. M.-N. Kl. 



er talrigst" i den perifere del af hjcrncvævct, hvilket ogsaa er tilfældel med de talrige 

 nerve fibre, som kommer tilsyne ved Wcigerls marvskedcfarvning. »Valken« danner 

 som før næviit bunden i cyste II, hvorfra den sees at gaa over i dennes indvendigc be- 

 klædning, der bestaar af et smalt lag med hjernevæv; ogsaa i dette sees ganglieceller, tal- 

 rigst ud mod perifer en. Indvendig kan man her og der se hjernevævct dækket af et enkelt 

 lag med kubiske eller c.ylindcrformede epithelccller med noksaa sterkt farvede kjerner; 

 de sidder lige paa gliavævet uden nogen mcmbrana propria; oftest mangler dog disse celler, 

 og gliavævct selv grænser lige op til lumen i cyste II. Hvor valken ligger helt i cyste l's 

 laterale væg, er hjcrnevævet delt i 2 ved hjælp af et fibrøst septum, som ogsaa indeholder 

 et smalt benstykke med lydelig lamellös struktur. Her sees ogsaa midt i hjerne- 

 væv e t 2 s ni a a h u 1 r u m^ udklædte med fl erläget kubisk eller cylinder formet 

 epithel, som uden skarp grænse taber sig i det omgivende hjernevæv. Udenom hjerne- 

 vævel er der et fibrøst bindcvæv, som ofte er meget karrigt ; fra bindevævet strækker der 

 sig ikke sjelden udlobere et stykke ned i hjernesiibstansen, saa at grænsen mcllem be^ge 

 blir bølgeformet — en antydning til dannelse af sulci og gyri, medens det karrige binde- 

 væv minder om pia. Et sted ligger der i bindevævet lige udenom hjernevævct en rad af 

 corpora amylacé a. 



Klods op til hjernesubslansen finder man et sted under fedtvævet et større stykke 

 hyalin brusk, hvis kapsler indeholder faa celler, der i centrum staar lodret paa bruskens 

 længdeakse, men parallelt denne i periferien. Brusken er omgivet af et tydeligt perichon- 

 drium, og udenfor dette er der enkelte slimkjertler, som buger sig ind mod hjernevævct 

 eller endog synes at ligge helt i dette. Paa den anden side af dette bruskstykke (se pl 11, fig. iii) 

 begyndcr en kanal (1) med svagt bugtede rande og udklædt med flerlagef, flim- 

 rende cy 1 i n d er e p i t h el, som sidder paa en tydelig membrana propria; denne 

 kanal er vi.stnok at betragte som en indsænkning fra cyste III, der paa dette sted viser 

 smaa strækninger med flerlaget cylinderepithel indimellem ulydeligt pladeepithel. Kanalen 

 udvider sig efterhaanden og maaler paa det bredeste vel 2 mm. Den er paa sine steder 

 næsten helt omgivet af en sammenhængende ring af hyalin brusk (3), siden af flere brusk- 

 stykker; rnellem disse og kanalens lumen ligger der indleiret i fedtvæv eller bindevæv smaa 

 k j e r tel I u m i n a (2), som tildels er gruppevis ordnede. Disse kjertler er udklædte med 

 høit, enlaget, konisk epithel med klait protoplasma og basalt stillet kjerne; i nogle sees 

 mellem disse celler andre halvmaaneformcde celler med kornet protoplasma trængt ud mod 

 de perifere dele af kjertlerne. Man kan paa sine steder se, at disse kjertler rimeligvis er 

 dannede fra kanalen, idet denne sender forlængelscr, hvor det flerlagede cylinderepithel 

 gaar over i enlaget, høit cylinderepithel med klart protoplasma. Omkring kanalen sees 

 ogsaa enkelte glatte mus kei fibre. 



Udenfor bruskene har man i retning mod cyste I det subcutane fedtvæv (4), i retning 

 mod cyste III derimod fibrøst væv, hvori talrige »m as te e 1 1er«, der forresten ogsaa findes 

 paa flere steder i bindevævet i huden. 1 det fibrose væv ligger der uden skarp begræns- 

 ning et storre konglomerat a f k j e r t e 1 1 u m i n a (5) af meget forskjellig størrelse, enkelte 

 temmelig store; de er gjerne runde eller ovale, udkhudte med enlaget lavt, rege lm æs- 

 sigt kubisk epithel og fyldte med en homogen masse, som farves rod af eosin, 

 brungul af v. Gieson (colloid). Mellem lumina sees ofte ganske smale septa; paa andre 

 steder er disse lidt rundcelleinfiltrede. Hele dette væv minder i hoi grad om gland ula 

 thy ro id e a (5). 



Naar man forfølger den med flimmerepithel udklædte kanal, finder man, al bruskene 

 omkring den taber sig helt, og samtidig forsvinder ogsaa slimkjertlerne og glandula thyroidea, 

 den sidste først. Efterhaanden optræder der i kanalen smaa uregelmæssige papiller (se 

 pl. Il, fig. iv), paa samme tid som flimmerepithelet lidt efter lidt gaar over til et regelmæssigt, 

 enlaget slimepithel (i); naar denne forandring er fuldfort, bliver ogsaa papillerne 

 fuldstændig regelmæssige. Inde i lumen sees endel opblærede, afstødte epithelccller og 

 kjerneresler. Der er ingen glandler eller lymfefollikler udenfor kanalen paa dette sted. 

 Eftersom brusk og kjertler forsvinder, tiltager muskellaget sterkt, og kanalen er tilslut om- 

 givet af et indre lag med circulært gaaende glatte muskelfibre (2) og et mere 

 uregelmæssigt ydre lag tvers paa disse (3). Kanalen ender blindt; men ogsaa siden- 

 efter kan man forfolge et mægtigt lag af glatte muskelfibre mellem det subcutane fedtlag i 



