22 r. BULL. M.-N. KI. 



frctnbiipnintjcr (roslcn af ovariet?); snilfladen viser her et konglomerat af cyster, den 

 største næslcn valnodslor og fyldt med blodiingcrel vædske, medens næsten alle de andre 

 cyster er udfyldt af en blod, granlig eller graarodlig masse, i hvilken der paa nogen steder 

 sees sterkt rodfarvcde partier, paa andre steder okerç,'ule spætlcr; denne spraglede, geléagtige 

 snilfladc minder sterkt om et struma. 



Paa den store cystes indvendige flade sees endnu endcl brun red, seig vædske, 

 hvori findcs lange, tynde, lyse haar samt noglc smaa, gulhvide, bløde klumper og fedt- 

 draaber. Cystens indvendige væg er i det store hele taget nogenlunde glat, dog sees cndel 

 kortere og længcre, sterkt applanerede rester af trabekler. Et sted er den indre væg 

 i en 2-krones udstrækning dækket afepidermislignendeflag og i nærheden af dette 

 sted er væggen i nogen udstrækning smaanuppet. Hvorvidt der ellers findes epidermis, 

 lader sig vanskelig afgjore makroskopisk. Svarende til det for nævnte, ovale, fortykkede 

 parti af væggen finder man paa indsidcn en heist eiendommelig, pe n du 1 e rende, 6 — 7 

 cm. lang, drueklaseformet tumor, hvor de enkelte tumores tiltager i størrelse fra 

 basis udover mod den frie ende og ved tynde, korte stilker hænger sammen med grund- 

 stokken; den største af de sekundære tumores er valnodslor. Ved basis maaler denne 

 dannelse kun 0,5 cm. i diameter; de derpaa følgende 3 cm. tiltager jevnt i tykkelse og har 

 en graarød farve med smaarynket overflade; inde i denne del af tumor føler man 2 mindre 

 benslykker, af hvilke det ene deler sig gaffelformet, men ingen af dem fortsætter sig ind i 

 cystevæggen. Fastheftet til denne del finder man saa de før nævnte, stukede tumores, som 

 er glatte, blode, graalige, gjennemskinnelige, næsten cyslelignende ; overfladen af disse 

 tumores er paa sine steder dækket af et 0,5 — 1,0 mm. tykt, graagult belæg, der delvis 

 lader sig løsne, men for det meste sidder intimt forbundet med overfladen. Omkring basis 

 af den store, pendulerende tumor har cystens indre væg i kort udstrækning det samme 

 smaanuppede udseende som før beskrevet for et andet steds vedkommende; her skinner 

 talg kjertler igjennem den tynde bedækning. 0,5 cm. fra basis af den pendulerende 

 tumor er der en anden mindre, ertslor, graalig, tilsyneladende cystes, stilket tumor. De 

 ovenfor nævnte trabekler er tydeligst i nærheden af disse 2 tumores paa indsiden. 



Mikros kopisl'C undersogelse: 



«) Suit i 75 forshjellige niveau tvers gjennem den basale del af den 

 pendulerende tumor: Overfladen er overordentlig sterkt bugtet, saa der ofte dannes 

 smaa polypöse excrcsceiitser, som ikke sjelden er mere eller mindre indsnerede ved basis. 

 Den er dækket af et flerlaget regelmæssigt cyli nde re pit hel, som imidlertid paa 

 flere steder, særlig i indbugtningerne mellcm excrescentserne, er mere ufuldstændigt, saa man 

 hyppig kan se tolagct hoit epithel eller endog enlaget lavt epithel. Epithclet sidder som 

 regel paa en membrana propria. Det væv, sona ligger under epithelet, håret noget for- 

 skjcUigt udseende. Paa noglc steder bcstaar det af et meget laxt bindevæv med talrige kar 

 og langs disse ofte sterk rundcellet infiltration ; ogsaa spredt i det laxe bindevæv forovrigt 

 sees dels mononucleære, dels polynucleære rundccller, hvilket altsammen i forbindelse med 

 det flerlagcde cylinderepithel paa overfladen bibringer disse partier fuldstændig samme ud- 

 seende som en almindelig næsepolyp. Paa andre steder sees epithelet at sidde paa mere 

 cellefattigt fibrøst væv; dette udgjør som regel centrum, om man end ogsaa her kan træffe 

 mere laxt, ødematost bindevæv, men uden rundcellet infiltration. Kun ved basis af den 

 pendulerende tumor er der lidt fedtvæv. Paa enkelte faa steder sees der i det fibrose 

 væv cndel k j ertellu mi n a, udklædt med flerlaget cylinderepithel, som imidlertid ogsaa 

 kan vise overgang til tydeligt, enlaget høit slimepithel. Kun et sted finder man en 

 mindre gruppe af smaa kjertcllu m ina. Overalt, men kanske mest i det laxe bindevæv, 

 kan man se smaa korn af amorft, gulbrunt blodpigment. Benstykkerne naar ikke 

 helt ned til basis. De viser udtalt spongiøs struktur med temmelig store marvrum, fyldte 

 med et cellefattigt bindevæv, hvori temmelig talrige kar. Kun paa meget faa steder kan 

 der langs benbjælkerne sees osteoblaster. Udenom og tildels mellem benbjælkerne sees ofie 

 osteoid væv, uregelmæssig fordelt. 



