26 I'. HULL. M.-N. Kl. 



væg er overalt glat, klædt med en tynd epidermislignende membran. Vaeggen ud mod 

 overfladen er endnu tyndere end sUillcvægtjen mod cyste nr. i. 



Ret overfor det ovale, promincrende parti i den store cyste finder man i cystevæijjjen 

 en over valnødstor tumor af samme deigat(lit,'e konsistens som den første. Denne tumor 

 udtrjøres otjsaa af en cyste {cyste nr. ^), fyldt med lii^nende talf;aj(tit;e, med haar tilblandcde 

 masser som liovedcysten, men af mere graalit,', vaselinagtij^ farve. Efter fjernelsen af deime 

 masse sees paa cystens indre v.xg en næsten ertstor, u r ej^ei m æssi g prominents 

 op ved basis paa den ene side af denne et 1,5 cm. langt, i cm. bredt parti, der ligesom 

 selve promincntsen er dækket af epidermis og mørkt haar, som sidder noksaa fast. 

 Denne ertstore forty kkelse sidder paa skillevæggen mellem hovedcysten og den valnodstore 

 cysle. Skillevægtren mellem disse cyster er som regel ganske tynd, men i retning mod 

 overfladen er den lidt fortykkct, og paa snitfladen ser man lier talrit^e cfp til hampefrostore 

 hulrum, som indeholder en gulhvid, dels fast, dels mere flydende fedtat(tig masse. 



Den ydre væg af cyste nr. i er skivcformijj fortykkct i nærheden af cyste nr. 3; paa 

 snit sees det samme gjennemhullede væv og med lignende indhold (ovarialvæv .'). 



Mikroskopislc undersøgelse: 

 Cysie nr. i. 



a) Snti gjennem det pr ominer en de parti i 20 for skj eilige niveau: 

 Overfladen er overalt dækkel af epidermis, hvis forskjellige lag dog ikke altid er lige 

 tydelige. Under denne en rigelig mængde store talgkjertler og haarfollikler; de 

 sidste naar langt ned i fedtvævet, hvor dette findes. Endvidere sees glatte muskel- 

 fibre i bindevævet mellem lalgkjertlerne (corium) og endel s v ed kjertler inde i fedt- 

 vævet; enkelte af disse er noget dilaterede. Det subcutane fedtvæv er som regel rigelig 

 repræsenteret, baade i den broformede dannelse og det prominerende parti forovrigt, men 

 aftager dog bortover mod den anden ende af promincntsen, hvor det saagodlsom helt for- 

 svinder tilsidst, — Gjennem alle snit kan man forfølge mere eller mindre tydelige 

 rester af et centralnervesystem, liggende i en smal zone mellem det subcutane 

 fedtvæv eller benet paa den ene side og den ydre fibrose kapsel paa den anden. Man 

 finder her talrige corpora amylacea, som ligger efter hverandre bortover i et middels 

 cellerigt væv eller midt inde i meget cellefattigt bindevæv ; de viser i almindelighed den 

 vanlige koncenlriske bygning og farves stærkt af hæmatoxylin ; sjelden er de omgivne af en 

 bred, homogen, svagt farvet zone. Enkelte steder tror man at kunne se det første trin til 

 dannelsen af disse corpora amylacea i form af sammenballede og lidt opblærede, utydelige 

 celler i höbe paa 3 — 4 stykker. I samme niveau som corpora amylacea og ofte tæt op til 

 dem finder man smaa oer af mere og mindre tydeligt gliavæv, hvori enkelte smaa utyde- 

 lige ganglieceller. Svarende hertil kan der i præparater, behandlede efter Weigerts méthode 

 for marvskedefarvning, kun paa disse steder paavises stumper af nervefibre. End- 

 videre kan man indiiiiellem de smaa øer af gliavæv et sted paavise et par smaa cyster 

 udklædt med lavt epithel. 1 et cellefattigt bindevævsdrag, som ligger mellem det 

 subcutane fedtviev og rcsterne af centralnervesystemet, ligger der tæt op til det sidste en 

 ganske liden plet af mor kt pigment; dels forekommer dette som smaa, meget mørke 

 klumper, dels er det indesluttet i polygonale eller ovale cellers protoplasma i form af line, 

 brune korn; hvor cellerne ikke er altfor sterkt ladede med pigment, viser de et meget klart 

 protoplasma, og tydelige cellegrænser. Disse pigmentforende celler kan ikke sees at danne 

 cyster, men udgjør 4 — 5 tætliggende, tildels konfluerende höbe, hver paa 5 à 10 celler. 



Udenom det rudimentære centralnervesystem er der paa begge sider af samme et som 

 regel cellefattigt bindevæv med faa kar; i delte væv sees dog ikke faa lyse, gule eller 

 brun gule pigmentceller, slanke, S-formig krummede og lidt opdrevne paa midten 

 eller undertiden mere uregelmæssige med antydning til stjerneform, sjelden ovale. — Det 

 store benstykke ligger mellem huden og resferne af centralnervesystemet, grænsende lige 

 op til dette. Som regel er det ved et bredt lag af subcutant fedtvæv adskilt fra corium, 

 men et sted strækker det sig dog næsten helt ud til epidermis. Benet viser paa nogle 

 sleder tydelig lamcllos struktur; det har som oftest kun smaa og faa hulrum, fyldte med 



