1905. No. 4. OM DERMOIDCYSTER OG TERATOIDE SVULSTER. 29 



dermis fuldstændig. Der findes ingen af hudens vanlige attributer; epidermis graînser op 

 til cellefattigt bindevæv, der successivt gaar over i det reticulære væv. I dette fibrose væv 

 ser man et stykke under epidermis paa flere steder, og altid omtrent i samme afstand fra 

 denne, slanke, lyse pigmentceller, hvis længdeaxe er parallel med cystens indvendige flade; 

 corpora amylacea eller gliavæv sees ikke. 



v) De formodede rester afovarialvcev (det porcse î'^rt'j, sepl.V, fig. x: Som 

 før nærnt findes der i væggen af cyste nr. i en skiveforniet fortykkelse, bestaaende af et 

 helt igjennem smaacystet væv, der i sine hulrum indeslutter en ofte fedtglinsende, blod, 

 graagul masse; lignende væv findes i skillevæggen mellem cyste nr. i og 3. Fra dette 

 væv, der blev antaget for muligens at være resterne af et st.Trkt forandret ovarialvæv, er 

 der gjort ca. 1000 seriesnit, væsentlig med det for øie muligens at kunne finde en dermoid- 

 cyste i det første udviklingsstadium, hvilket dog ikke lykkedes. Snittene er gjerne lagt 

 saaledes, at den ene rand udgjøres af den indvendige væg i cyste nr. i, den anden af den 

 udvendige væg (o : overfladen af Ovarialtumoren). Det almindeligste fund er nu, at den 

 mod cystelumeu vendende side har en smal zone af meget cellefattigt, tildels hyalin degene- 

 reret bindevæv (i), dækket af et smalt, undertiden utydeligt epidermislag; i dette cellefatlige 

 bindevæv kan der ofte paavises slanke pigmentceller. Den mod overfladen vendende side 

 viser ligeledes en smal zone af bindevæv, der imidlertid her er forholdsvis cellerigt og 

 undertiden indeslutter corpora fibrosa eller rester af corpora lutea og paa 

 enkelte steder flere store, tykvæggede kar, Mellem de her beskrevne smale, fibrøse lag 

 finder man en som regel meget bredere zone, der bestaar af et eiendommeligt netverk. 

 Maskerummene i dette er dels bilte smaa, adskilte ved meget fine bindevævsfibriller; det 

 hele kan minde om fedtvæv, men hvert maskerum er endnu mindre end en fedtcelle. Fra 

 denne størrelse paa hulrummene findes nu alle overgange til rum saa store som en moden 

 Graafsk follikel eller endnu større. Maskerummene (2) er polygonale, runde, ovale eller 

 sjeldnere langstrakte; de er gjerne fyldte med en skjoldet, strukturløs masse, der tildels 

 farves blaagraa af hæmaloxylin. Oftest er væggene i maskerummene uden nogen beklæd- 

 ning; hyppig finder man dog paa den indvendige væg, hoist ujevnt fordelt over denne og 

 som regel tydeligst i de smale ender af maskerummene, store eiendommelig udseende 

 celler, runde eller ovale med en enkelt kjerne, men endnu oftere i form af k j æ m p e- 

 celler (3), idet der i en svagt kornet protoplasmamasse af hoist forskjellig form og 

 størrelse findes talrige, uregelmæssig og gjerne klumpevis anordnede kjerner, som regel 

 temmelig smaa og stærkt farvede, men forøvrigt noget variable med hensyn til form og 

 størrelse. Disse celler sidder ikke paa nogen basalmembran, men ligger direkte op til 

 bindevævet. 



Den slags kjæmpecellelignende dannelser kan man ogsaa finde i det fibrøse væv (4) 

 udenfor det egentlige porøse væv, om end altid i nærheden af dette; hyppigst er dette til- 

 fældet i den inderste fibrøse lamelle, meget sjeldnere i den nærmest overfladen liggende. 

 Det ser paa disse steder ud, som om kjæmpecellen ganske udfylder et hulrum, idet der i 

 en kornet masse findes flere cellekjerner langs den ene side. Disse i vævet spredte kjæmpe- 

 cellelignende dannelser udgjor kanske det første stadium i udviklingen af det reticulære 

 væv ; rimeligvis er de at opfatte som lymferum med uregelmæssig proliferation af endothelet. 

 Maskerummene i det reticulære væv er adskilte ved meget smale septa af cellefattigt fibrøst 

 væv (5); kun i nærheden af den ydre og indre fibrøse lamelle er septa bredere og bestaar 

 nærmest den ydre lamelle tildels af et væv, som ved sia cellerigdom og undertiden ogsaa 

 ved sin karrigdom minder om ovarialstroma. Som for nævnt kan septa ogsaa dannes af 

 substans fra centralnervesystemet (i cyste nr. 3); de er da bredere end vanlig og viser 

 ingen beklædning af kjæmpeceller, men maskerummene mellem dem er fyldte med samme 

 masse som ellers. Undertiden er septa svagt rundcelleinfiltrerede. 



