54 P- BULL. M.-N. Kl. 



3 — 4 panskc fine haar. Dette lille stykke mcllem bepge tumores er ikke dækkct af hud. 

 Ved basis af de z lurnorcs foler man et bitte lidet bcnstykkc. 



Cyste nr. 7. Resten af tumors større halvpart indtagcs af en æb lest or cyste, 

 der indeholder den samme v ascii nagtige, graagule masse, hvori endel haar. Cystens 

 vægge er overalt ganske tynde og er indvcndig for det meste klædt med et tyndt e pi- 

 der m i sl ag, der delvis er forsynet med tynde, lyse, graaagtige haar. Et sted paa den 

 indre væg prominerer der en over bønnestor, hjelm formet tumor med indsnøret 

 basis og klædt af skjælagtig epidermis; kun i et lidct parti langs den konkave rand af 

 »hjelmen» er der et ganske lidet, glat parti (sl i m h i n de.'). Ved basis af den lille promi- 

 nents sees lo — 12 sorte, temmelig tykke haar; under basis foles der i cystevæggen et lidet, 

 smalt bens tykke. 1,5 cm. fra basis gaar en traadformig trabekel over til den modsatte 

 cystevæg. Grænsen niellem det hudklædte parti og den øvrige del af cystevæggen er ikke 

 meget skarp. Rat overfor den hjelmformede tumor er cystevæggen i et øreslort parti ru, 

 ligesom forkalket. 



Mikroskopisk u nd ersøgelse: 

 Cyste nr. 5. 



a) Der er lagt snit g/ennem benstykket og det øvrige pr omi ner ende 

 parti paa cystens indre væg, alt i alt i 26 forskjellige niveau: Det viser sig da, 

 at i den del af det prominerende parti, hvor man makroskopisk kan paavise en tand, 

 hvis krone er saavidt synlig paa overfladen, sees paa snit flere tænder under overfladen. 

 Cystevæggens indvendiçe epithcibeklædning er her hoist mangelfuld ; der sees nemlig i nær- 

 heden af det prominerende parti paa cystens indre væg et væv, der bestaar af tætpakkede 

 store polygonale epitheloide celler med et biegt protoplasma og svagt farvet kjerne; indi- 

 mellem disse celler sees talrige stumper af haar, og omkring disse er der meget ofte 

 store flerkjernede kjæmpeceller. Overfladen af denne del af det prominerende parti er 

 dækket af et vistnok fl erläget pladeepithel, hvis tykkelse imidlertid varierer betydelig 

 og paa sine steder næsten mangler helt. Under epithelet er der her et fast fibrøst væv, 

 hvis fibre krydser hverandre i de forskjelligste retninger. Overfladen er oftest glat, 

 men kan ogsaa vise sig noget papillomatos; papillerne har som regel en bred basis; paa 

 de papillomatøse steder er der en sterk rundcellet infiltration og dannelse af granulations- 

 væv, hvori kjæmpeceller, idet man ogsaa her ser haar stikke ind under overfladen. Der er 

 i denne del af prominentsen ingen talgkjertler eller svedkjertler. Efterhaanden som man 

 kommer længer indover det prominerende parti, optræder der imidlertid tydelig forhornende 

 epidermis, et tykt lag med store talgkjertler samt store grupper af sved- 

 kjertler, glatte muskelfibre og haarf olli kler, samt efterat tænderne ikke længere 

 kan paavises, tillige rigeligt fedtvæv, I det før beskrevne fibrøse væv ligger det 

 store benstykke; dette bestaar af spongiøs bensubstans, ofte med et meget tydeligt 

 lag af osteoblaster saavel paa overfladen som i de spongiose rum, men mellem osteo- 

 blasterne træffer man ikke sjelden flerkjernede kjæmpeceller (osteoklaster). Helt eller 

 delvis omsluttet af ben finder man nu foruden den tand, som ragede frem paa over- 

 fladen, fem andre tænder, liggende i sine tandsække; disse tænder ligger i de 

 mest forskjellige retninger; de har en lydelig karrig pulpa; i periferien af denne ser man 

 ofte et tydeligt lag af smaa epithellignende celler paa grænsen mod den faste del af fanden; 

 dentinsubstansen viser i samtlige tænder tydelig radiær stribning, indad mod pulpaen er 

 der en smal af eosin sterkt rødfarvet zone, som ogsaa er tydelig stribet, udåd mod fandens 

 periost har dentinen en smal af hæmatoxylin mørkere farvet zone. Tandsækkene er 

 enten helt omgivne af den spongiøse bensubstans eller dels af denne, dels af det faste 

 fibrøse væv. 



Henimod det sted, hvor tænderne ikke længere lader sig paavise, sænker der sig fra 

 overfladen en kanal nedover i dybden; denne kanals vægge er til at begynde med paa 

 den ene side klædt med flerlaget fl im merepi th el, paa den anden side med epidermis. 

 I et andet niveau ser man, at bunden af denne kanal paa begge sider er udklædt med fler- 

 laget flimmerepithel. Man kan tydelig se overgangen mellem flimmerepithelet og epidermis, 

 ligeledes har man indtryk af, at de nedre lag i flimmerepithelet paa sine steder nærmest 



