1905. No. 4. OM DERMOIDCYSTER OG TERATOIDE SVULSTER. 59 



Mikroskopisk undersogjelse: 



Der er gjort snit fra 12 forskjellige steder af det tilsemite stykke af tumor og dcs- 

 uden af en fra Stavanger tilsendt, færdig opklæbet klods; samtlige disse viser med enkelte modi- 

 fikationer nogenlunde det samme billede: Cyster, der varierer sterkt saavel med 

 hensyn til form og størrelse som ep i thelbek læd ning, ligger uden nogen 

 bestemt anordning spredte i et stroma, som bestaar væsentlig af et celle- 

 rigt bindevæv og substans fra et c en t ra ln er vesystem paa embryonalt 

 standpunkt, men desuden ogsaa indeholder lidt fedtvæv. endel glatte 

 muskel fibre, enkelte spredte smaa eer af hyalin brusk, et par steder lidt 

 osteoid væv og endelig et s pi na Iganglio n. Undertiden er der i stromaet 

 nek ro tiske partier med rigelige blodudtrædelser. I det følgende skal jeg 

 ofre de forskjellige bestanddele en nærmere omtale, idet jeg begynder med: 



C y s t e r n e. Disse er runde, ovale eller oftest uregelmæssige, ikke sjelden smale med 

 enkelte forlængelser og ser da ud som epithelklædte spalter. Det almindelige er, at i en og 

 samme cyste gaar de forskjellige epithelsorter over i hverandre; udåd er de næsten altid 

 begrænsede af en tydelig basalmembran. Hyppigst træffer man fl erläget pladeepithel, 

 hvor basallaget udgjøres af regelmæssigt cylinderepithel og de andre cellelag for del meste 

 af polygonale celler med klart protoplasma og tydelige cellegrænser. I enkelte spalteformede 

 cyster finder man kun klare epithelceller sirlig anordnede i dobbelt lag. Disse celler 

 ligner meget de af Pick af hildede Langhans 's ke celler; ogsaa det cellefattige, sterkt 

 odematose, tildels nekrotiske bindevæv (2) udenom disse epithelceller stemmer med Picks 

 tegninger; hvorvidt disse celler virkelig er identiske med Langhans'ske celler, tør jeg ikke 

 med bestemthed udtale (se fig. xv, i). I andre cyster er der kun et enkelt lag af høit 

 cylinderepithel med klart protoplasma og meget distinkte cellegrænser, cellerne under- 

 tiden bægerformede ; ofte sees i disse celler kjernerne at ligge indad mod lumen, en irregu- 

 laritet, som ogsaa af og til findes i basallaget af det fierlagede pladeepithel. Atter andre 

 cyster er ligeledes udklædte med enlaget cylinderepithel, men kjernerne er større og proto- 

 plasmaet farves bedre. 2- eller flerlaget cylinderepithel er heller ikke sjelden. Under- 

 tiden ser man smaa grupper af smaa kjertellumina med enlaget epithel, oftest i omkredsen af 

 større cyster; epithelcellerne er her enten sterkt farvet cylinderepithel eller sjeldnere slim- 

 epithel. Et sted lader der sig paavise en liden, neppe knappenaalshodestor cyste, udklædt 

 med typisk, forhornende epidermis, fra hvilken der skyder sig enkelte solide tapper ned 

 i det omgivende væv; desuden sees nogle faa ha arfollikl er med tydelige haarløg og 

 haar, der strækker sig ind i eller endog udenfor det sparsomme fedtvæv, som delvis om- 

 giver cysten; i dette fedtvæv er der tillige et par s vedkj er tier, men ingen talgkjertler. 

 Ogsaa en anden liden cyste er udklædt med flerlaget pladeepithel, som viser begyndende 

 forhorning, men der findes her ingen af hudens øvrige dannelser. — Foruden som beklæd- 

 ning af cyster sees pladeepithelet ikke sjelden i form af større og mindre, solide, runde 

 eller aflange höbe. 



Foruden de her beskrevne cyster og kjertler forekommer der imidlertid i samtlige snit 

 og ofte i rigelig mængde andre epithelklædte lumina, runde eller aflange (tver- eller længde- 

 snit), aldrig store og altid udklædte med flerlaget epithel (se fig. xvi); dette bestaar af 

 meget tætpakkede celler (i) i tykke lag uden tydelige cellegrænser, kjernerne smaa, sterkt 

 farvede, svagt ovalformede eller runde, radiært stillede i forhold til lumen, der er lidet. 

 Indad mod dette viser epithelcellerne ikke sjelden en bord af protoplasma, som ved en 

 skarp linje er afgrænset mod lumen; udåd derimod er begrænsningen af epithelcellerne ube- 

 stemt, idet cellerne her raskt taber sig i det omgivende væv. Saavel udseendet og anord- 

 ningen af epithelcellerne som deres forhold til det omgivende væv er saa karakteristisk, at 

 det i høi grad minder om, hvad man hos embryo kan se paa tversnit gjennem medullar- 

 røret. Hvor snittet har truffet kun den perifere del af væggen i disse epithelklædte rør, 

 finder man solide, uregelmæssige höbe af samme slags epithelceller. De her beskrevne epithelrør 

 ligger oftest indleirede i et rigeligt, lyst, mere cellefattigt væv (2), hvor grundsub- 

 stansen farves gullig eller lyst brungullig ved van Gieson og bestaar af overordentlig fine, 

 netformig anordnede fibriller; i dette væv ligger vistnok oftest runde celler med 

 biegt protoplasma og rund kjerne; en og anden gang sees dog en stjcrncfoimet celle. Fine 



