6o p. BUM.. M.-N. Kl. 



kapillærkar sees ofle pan kryds op Ivcrs i flette væv. Kun paa faa steder sees der her 

 ovale eller polyj,'onale, lidt større celler nicd tydelig kornet protoplasma (pangli eccl 1 er); 

 disse sees kun, hvor de nævnic cpilhelror forekommer sparsomt, I præparatcr farvede c-fter 

 Wcigcrts méthode for marvskedcfarvninjj lader der sig ikke paavise marvholdige ncrvefibrc. 

 iethvertfald ikke med sikkcrhed. Ikke sjelden kan man træfle de nævnte epilhelrør stedende 

 direkte op til biii(lcva;v ; luller ikke da kan man se nogcn membrana propria, om end den 

 ydre begrænsning er nogct lydelit,rere end ellers. Det er umuligt med sikkerhed at afgjore, 

 hvorvidt der findes overgange mcllem det flerlagede pladeepithel i de ovenfor beskrevne 

 cyster og gange og bcklædningen i de her nævnte epithelrør; derimod kan man paa flere 

 steder se det flerlagede epithel i disse fortsætte sig som enlaget kubisk epithel over paa 

 bindevævsagtige, lave, papillære cxcrcscentser, i hvis stroma gjerne findes endel kar (plexus 

 c horo id eus). 



Svarende til de makroskopisk synlige p igme n t s tribcr ' er epithelcellerne i enkelte af 

 de nys beskrevne epilhelror mere eller mindre ladede med fine, mørke, brune pigment- 

 korn, ofle saa sterkt, at det er umuligt at skjelne en eneste cpithelcelle; langs et og samme 

 rum kan findes strækninger med og uden pigment. En og anden gang optræder pigment 

 ogsaa i cyster med enlaget, biegt, kubisk epithel. 



B i n d e v ;c v e t er cellerigt (se fig. xvi, 3) med ovale, biege kjerner; paa enkelte 

 steder i det forekommer der store, udvidede lymfespalter eller mere diffus edematøs infiltra- 

 tion. Gra^nscn mellem bindcvævet og det lyse, fintfibrillære væv, der omslutter epithel- 

 rørene (se fig. xvi), er ganske skarp, om der end fra bindevævet sendes uregelmæssige 

 septa ind i det andet. 



Fed tv æ v findes spredt her og der; ofte sees det i udvikling, idet der kan paavises 

 alle overgange mellem almindelige bindevævsceller og fedtceller. 



Brusk forekommer hist og her som ganske smaa, runde øer af hyalin brusk, der 

 farves meget utydeligt af hæmatoxylin-eosin, tydeligere af hæmatoxylin-van Gieson. Brusk- 

 cellerne ligger i kapsler, der oftest indcholder bare én, sjeldnere 2 eller flere celler; disse 

 er som regel runde, men der sees ikke faa smale og lange eller endog stjerneformede 

 celler. Intercellulærsubstansen er sparsom. I almindelighed er der et tydeligt perichon- 

 drium. 



Benvæv forekommer kun i form af osteoid væv og selv som saadant meget spar- 

 somt, altid omgivet af meget cellerigt bindevæv, fra hvilket det osteoide væv sikkerlig har 

 udviklet sig. Man ser nemlig spredt i dette enkelte celler af samme udseende som det 

 omgivende bindevævs, ligesom den osteoide substans i uregelmæssige indbugtninger langs 

 overfladen eller i smaa hulrum i centrum indeslutter oer af samme slags bindevæv. 

 Ogsaa udenom et bruskslykke findes et sted lignende osteoid væv som en smal bord, der 

 forholder sig paa samme maade overfor det omgivende cellerige bindevæv. 



Glatte muskelfibre forekommer idetheletaget sparsomt, enten uden nogen rela- 

 tion lil cysterne eller ogsaa i omkredsen af enkelte af disse, dog gjerne uden nogen bestemt 

 anordning i forhold til dem. 



Et eneste sted i bindevævet kan der paavises en samling af typiske sp inalgangl ie- 

 c ell er: store, runde, biege celler omgivne af endothelceller. 



Den formodede kapsel omkring tumor bestaar af bindevæv og glatte muskel- 

 fibre i forskjellige retninger; der sees talrige store, tykvæggede kar, men specifdct ovarialvæv 

 kan ikke paavises. 



Grænsen indad mod det brogede tumorvæv er ikke altid skarp. 



