68 l'. liUi.L. M.-N. Kl. 



tilgrænsendc hud en voldformct duplikatur, som væltcr ?ig indovcr det; just paa grænsen 

 her sees en hampcfrestor graalig prominciits, besat med korte tyndc haar. Ved basis af 

 denne forer en 6 X ^ mm. stor spalte irid under duplikaturen og ud paa cystens udvcndigc 

 væg; denne kanal er fyldt med talgaglig masse og smaa lyse haar. Overalt sees spredt i 

 huden paa cystens indre væg op til 2-l<roncstorc, lidt rødlige, aragtigc, runde partier, hvis 

 niveau ligger lidt lavere end den omgivende hud. 



Over benstykket er huden tykkere end paa cystevæggcn forøvrigt, maaler op til 6 — 8 

 mm. Foruden den tydelige mundaabning, som senere skal beskrives, sees der her 2 smaa 

 runde aabningcr, 5X5 "tt., resp. 5X3 mm, i cm. fjernede fra hinanden ; de staar i 

 kommunikation med hinanden under huden og er fyldt med samme masse som cysten selv. 

 Ilcniinod den ene kant af benstykket er der en aldeles typisk, oval mundaabning 

 (se fig. xvii), der dog ikke maaler mere end 2 cm., diastasen mellom læberne 0,5 cm. En 

 tydelig fort and (3) rager med spidsen af sin krone, der viser en tydelig melkehvid emalje- 

 defekt, ret ud gjennem aabningen, og lidt længere inde skimter man lidt af en anden tand. 

 Man kan tydelig se, hvorledes epidermis rundt randen af aabningen gaar over i slimhinde, 

 som udklæder læbernes (2) indside og derpaa — som normalt — slaar sig brat om paa 

 ben. Gjennem mundaabningen kommer man ind i en liden hule, der maaler 2,5 cm. fra 

 side til anden og vel i cm. ovenfra-nedad ; denne hule er ganske grund og staar ikke i 

 kommunikation med nogen storre hule; bunden dannes af 3 distinkte tænder samt antyd- 

 ning til en fjerde, saa at den svarer til det parti, som normalt ligger mellem læberne fortil 

 og proc. alveolar, med tænderne bagtil o: vestibulum oris. Ved at lægge snit gjennem 

 omslagsfolden for den ene læbe og losne bloddelene fra benet faar man bedre oversigt over 

 tændernes forhold. Alt i alt er der 6 tænder, men af disse er kun 4 synlige i mund- 

 hulen før løsningen af bloddelene. Den ene af tænderne er en typisk venstresidig 

 iste præmolar fra underkjæven; de 5 andre, af hvilke den ene næsten fuldstændig 

 mangler krone, er fortænder, hvis bygning ikke er saa typisk, at man med sikkerhed 

 kan afgjøre, hvorvidt de tilhører over- eller underkjæven; samtlige tænder er blivende 

 tænder. Den før nævnte fortand med emaljedefekten og en af de skjulte fortænder sidder 

 lodrette i forhold til de 4 andre tænder, hvis retning er normal; rødderne af de sidstnævnte 

 tænder er parallele og ligger efter fjernelsen af bloddelene lige i dagen, idet de rager ned i 

 en flad, 2-kronestor benhule, som fortil kun er dækket af hud og en ganske tynd ben- 

 lamelle, der medfølger bloddelene under løsningen. Omkring halsen af de 3 af disse 

 tænder kan man fra side til anden forfølge et stramtsiddende, slimhindeklædt, smalt baand 

 (ligamentum circulare dentis.'); den fjerde tands krone kommer forst tilsyne efter løsningen 

 af bloddelene. Præmolarlanden maaler 2,5 cm. fra kronen til spidsen af roden, for- 

 tænderne 2,0 — 2,3 cm.; den tand, hvis krone er yderst defekt, maaler alligevel 1,8 cm. 



Lægger man et snit gjennem benpladen lodret paa mundaabningens retning og gjennem 

 midtlinjen af denne (o: gjennem et tænkt s a gi ttal p la n), ser man folgende: i) Hud og 

 læbe r, 2) tænderne, 3) benstykket. Det sidste bestaar af en forreste og en hagerste 

 sammenhængende tynd benlamelle, der atter igjen er forbundne ved enkelte tynde bensepta. 

 Kummene mellem disse septa er dels fyldt med 4) et blødt graaligt væv, som et sted 

 samler sig til et 3,5 cm. langt, 1,5 cm. tykt parti, dels med op til 5) valnodstore 

 cyster, fyldte med en gelatinös seig, graarod vædske. Væggene i disse cyster dannes dels 

 af bløddele, dels af tynde benlameller; de er glatte, graalige, yderst sjelden sees smaa 

 excrescentser paa indsiden. Befragter man noie det ovennævnte bløde graalige væv, kan 

 man saavidt øine smaa, punktförmige aabninger (kjertellumina.'). Fra ovcrfladen af benet 

 kan man let losne bloddelene sammen med et tydeligt periost. 



Mikroskopisk undersogelse: 



a) Snit fra den ene af Uiberne (se fig. xviii&xix): Den udvendige flade er lidt 

 uregelmæssig bugtet, dækket af flerlaget epidermis (i) med sterk forhorning; de nævnte 

 indbugtninger er ofte fyldt med forhornede masser. Der er en tydelig corium, hvor der 

 ligger talrige, store talgkjertler (3) og ha arfollikler (2), som ikke er særlig store, 

 endel svedkjertler og sparsomme muskelfibre. Forfølger man epidermis rundt 

 randen af læben, vil man se, at forhorningen efterhaanden taber sig, om den end kan for- 



