90 • l'. BULL. M.-N. Kl. 



eller emaljcpcrler, ligesoni den o^saa kan manj^lc helt. Rødderne er 

 ofte sammen vf)ksedc; det samme er ikke sjelden tilf;eldet med 2 eller 

 endog flere tiender (cfr. casus VII). F;eldning af tænder skal være iagt- 

 taget et par gange; at det ikke er observeret oftere, beror vel derpaa, 

 at dermoidcyster fmdes mest hos voksne, og da der bestaar en relation 

 mellem dermoidcystens væv og patientens alder, vil tandskiftet være et 

 tilbagelagt stadium i de aller fleste tilfælde. Naar tænderne rager frem 

 paa overfladen, er tandhalsen helt eller delvis omgivet af en glat, fast 

 hinde, der mikroskopisk bestaar af fast fibrøst væv, dækket af fîerlaget, 

 ikke forhornende pladeepithel (m und sl i mhinde). Huden sender ofte 

 forlængelser helt bort til tandhalsen ; derimod har jeg aldrig seet tand- 

 halsen fuldstændig omsluttet af hud. Selv om tænderne er fuldt udvik- 

 lede, er de ikke altid brudt frem paa overfladen, men kan ligge dækkede 

 — en eller flere sammen — af en lignende fast hinde som nys beskrevet. 

 Som det fremgaar af flere af mine undersøgelser, kan man undertiden 

 paavise smaa øer af pladeepithel nede i det fibrøse væv i nærheden af 

 tandalveolen — rester efter den afsnørede epithelstreng, der danner 

 emaljeorganet, ganske som man finder det i en normal mundhule. Endnu 

 mere bevisende for, at tænderne i dermoidcyster udvikler sig paa samme 

 maade som hos foetus, er Harres's fund af epithelstrenge, der endnu 

 staar i forbindelse med pladeepithelet paa overfladen, men med begyn- 

 dende differentiation af epithelcellerne: høie cylinderepithelceller langs 

 randen, runde eller vel udviklede stjerneformede celler i midten, altsaa et 

 billede, der svarer til den normale dannelse af emaljeorganet. 



10) Substans fra centralnervesystemet vil man ved en nøi- 

 agtig undersøgelse saagodtsom altid kunne paavise, om den end varierer 

 sterkt, baade hvad mængde og tydclighed angaar. I 2 af mine casus 

 har jeg dog forgjæves søgt efter rester af et centralnervesystem (casus 

 V og casus IX, cyste 7). Oftest finder man baade et tydeligt g lia væv 

 og store typiske ganglieceller saavelsom talrige med Weigerts méthode 

 let paaviselige nervefibre (cfr. fig. XIV); de sidste er af meget for- 

 skjellig tykkelse, ofte perlesnorformede. Nogen forskjel paa graa og 

 hvid substans har jeg ligesaalidt som andre kunnet konstatere. Paa for- 

 skjellige steder af centralnervesystemet sees tver- eller længdesnit af 

 kanaler, udklædte med enlaget, kubisk eller cylinderformet epithel, 

 sjeldnere med flerlaget, der ikke er skarpt afgrænset fra det omgivende 

 væv (centralkanal med neur oepithel). En og anden gang fore- 

 kommer epithelcellerne i rigelig mængde i det omgivende gliavæv, Ka- 

 nalerne er undertiden lidt dilaterede og ind i lumen rager papillære 

 excrescentser, hvis overflade er dækket af de samme epithelceller, der 



