92 I'. HULL. M.-N. Kl. 



I to af mine tilOcldc (casus III Dij; casus VII, cystc i) fanrltcs der 

 op til æblcstorc, tyndvæt^crcdc, hy d roc^-pli ale cyster, fyldte med klar 

 vædske. At disse virkelig er frcinlcomnc ved dilatation af de før nævntc 

 epithelklædte Icanalcr, bevises deraf, at cysterne.s vægge indvendig mere 

 eller mindre fuldstændig er udklædte med et enkelt lag af kubiske epithel- 

 celler, siddende paa en smal zone af gliavæv med ganglicceller, som 

 iethvcrtfald et eller andet sted er fuldstændig typiske; nærmest denne 

 substans ligger saa et lag, hvori talrige kar (pia), og yderst en smal 

 zone bindevæv med eller uden lyse pigmentceller (arachnoidea), cfr. fig. 

 V & fig. VI. Dette sidste lag vil, ifald dilatationen har fundet sted 

 indad mod dermoidcystens lumen, paa sin overflade være dækket af 

 mere eller mindre fuldstændig epidermis, kanske delvis ogsaa af hud; 

 hvis den hydrocéphale cyste derimod buger sig udåd mod ovariets 

 overfîade, vil den yderste del af den tynde cystevæg udgjøres af en 

 smal zone mere eller mindre tydeligt ovarialvæv. Den slags hydrocé- 

 phale cyster har jeg kun fundet omtalt af Katsurada^ og muligens af 

 Spencer Wells-, der citerer et tilfælde af Gray. 



I nærheden af centralnervesystemet, oftest paa grænsen af dette og 

 ovarialstromaet, finder man noksaa hyppig endel store n ervestamm er 

 og glatte muskelfibre samt store spinalganglier, der undertiden 

 maaler op til ^ — 4 mm, i diameter (cfr. fig. XIII). Gangliecellerne i disse 

 er store, runde, biege med svagt farvet kjerne og tydelig nucleolus; 

 deres protoplasma indeholder en og anden gang fine, brunlige pigment- 

 korn (casus IX, cyste 4). Nervestammerne ligger gjerne indleirede i 

 fedtvæv. 



11) Mørkt brunsort pigment er et hyppigt fund, og altid ligger 

 det i nærheden af eller inde i substans fra centralnervesystemet, hvad 

 enten denne er rigelig eller sparsomt repræsenteret. Allerede med blotte 

 øie kan man opdage det i form af mørke pletter eller striber. Mikro- 

 skopisk ser man, at det bestaar af meget fine korn, der oftest er an- 

 samlede til større eller mindre uregelmæssige klumper, som udfylder 

 lumen eller bare beklæder væggen af langstrakte spalter i bindevævet, 

 ofte tæt op til et eller andet benstykke. Indimellem disse pigmentspalter 

 vil man næsten altid kinine opdage smaa runde cyster, udklædte med 

 et enkelt lag af kubislæ eller cylinderformede epithelceller med biegt, 

 svagt kornet protoplasma og næsten centrait stillet kjerne; i disse cellers 

 protoplasma kan man hyppig gjenfinde de samme mørke pigmentkorn. 



1 Katsurada: Zieglers Beiträge, Bd. 30, Heft 2. 



2 Spencer Wells: On ovarian and uterine tumours. London iSS; 



