94 



I', jmi.i.. M..N. Kl. 



øvrigt omgiven af substans fra centralnervesystemet. Nogen retina eller 

 linse fandtes ikke. 



12) Glandula thyroidea har jeg i enkelte tilfælde paavist med 

 sikkerhed (casus III & V^), i andre med sandsynlighed. I almindelighed 

 danner den et kjcrtelkonglomerat af nogle faa millimeters udstrækning, 

 hvor de enkelte lumina gjerne er mindre end vanlig i glandul. thyroidea. 

 Den lidet udviklede gland, thyroid, ligger som regel i nærheden af den 

 rudimcnt;ere respirationstractus. I det ene af mine tilfælde (casus V) 

 dcriniod er glandula thyroidea af størrelse som et lidet hønseæg og 

 fuldstændig af samme bygning som et typisk struma colloïdes: konglomerat 

 af op til næsten valnodstore cyster, fyldte med blodtingeret seig vædske 

 eller med en blød graalig eller graarødlig masse; mikroskopisk (cfr. fig. 

 IX) sees runde, ovale eller polygonale kjertellumina af vekslende stør- 

 relse, udklædte med lavt, regelmæ.ssigt, enlaget epithel og fyldte med 

 en homogen masse, der farves rød af eosin, orangegul af van Gieson; i 

 denne masse sees ikke sjelden vacuoler saavel langs periferien som, om 

 end ikke saa hyppig, i de centrale dele; ogsaa afstødte epithelceller og 

 rode blodlegemer sees undertiden tilblandet indholdet; kjertellumina er 

 adskilte ved smale bindevævssepta, der for en stor del bestaar af fine 

 kar, undertiden saa smale, at det næsten ser ud, som om epithelcellerne 

 i tilstødende cyster ligger klods op til hverandre; andre steder er septa 

 ødematøst infiltrerede eller viser hæmorrhagier. I de perifere dele af 

 denne store kjertelmasse har man indtryk af, at der foregaar en stadig 

 nydannelse, idet man i et meget cellerigt væv ser smaa, utydelige, solide 

 höbe af epithelceller, som undertiden viser antydning til anordning i 

 kjertellumina. 



Glandula thyroidea indtager ved den maade, hvorpaa den kan fore- 

 komme i dermoidcyster, lidt af en særstilling overfor de fîeste andre 

 væv, idet man nemlig har flere exempler paa, at den aller væsentligste 

 del af hele tumor udgjøres af et væv, som fuldstændig ligner en eller 

 anden form af struma, oftest struma cystic. coUoides; i disse tilfælde har 

 man maattet lede med lys og lygte for ved siden heraf at kunne paa- 

 vise enkelte smaa brusk- eller benstykker eller lidt hud. I saa henseende 

 indtager mit casus \' en mellemstilling, forsaavidt som man let kunde 

 paavise hud og flerlaget cylinderepithel, men forholdsvis sparsomt benvæv 

 og slet ikke bruskvæv, heller ikke substans fra centralnervesystemet — 

 altsaa ikke den fuldkomne bygning, som dermoidcysterne vanlig opviser; 

 dette stemmer godt med W a It har ds paastand, at jo rigeligere struma- 

 vævet er repræsenteret, des vanskeligere kan man paavise andre organer. 

 Den slags tilfælde, hvor tumor bestaar hovedsagelig af strumavæv, er 



