98 H. \'a:\a.. M.-N. Kl. 



en indbyrdes anordning, som slemmer nogenlunde med, hvad man finder 

 hos foetus. At dette er tilfældet i det ovenfor rcfererede casus af Répin 

 med dets fuldkomne iidvikling af skeiet og tarm, maa enhver indrømme. 

 Men er ikke dette casus en undtagelse? eller kan man ogsaa i de mindre 

 udviklede former konstatere en bestemt orden mellem de forskjellige or- 

 ganer? Hertil maa der for det første svares, at der findes alle overgange 

 mellem de mere fuldkomment udviklede former og de mere enkle ; og 

 dcrnæst, at i mange af de sidstc, særlig da i de, om man saa tor sige, 

 typiske former af ovarielle dermoidcyster, hvor det prominerende parti 

 danner en enkelt, mere eller mindre tydelig tap, .Wilms's >; Zotte«, kan 

 man paavise følgende konstante anordning: Yderst hud med lange haar, 

 som i udscende svarer til hovedhaar; under huden gjerne et benstykke 

 og derunder igjen substans fra centralnervesystemet ; endelig ved basis 

 af tappen og delvis strækkendc sig indunder centralnervesystemet en 

 liden kanal, udklædt med flerlaget cylinderepithel og med slimkjertler 

 samt bruskstykker i væggene ; undertiden flerlaget pladeepithel uden 

 forhorning ved kanalens munding paa dermoidcystens indvendige over- 

 flade. I disse tilfælde hersker altsaa samme anordning, som man vilde 

 faa, om man tænkte sig, at det tapformede, prominerende parti var 

 fremgaaet af et embryonalanlæg, som vendte rygsiden indad mod der- 

 moidcystens lumen, og hvor særlig den forreste del af anlægget var 

 kommen til udvikling: hovedhud, ben (kranium), centralnervesystem, 

 respirationstractus og mundhule. I de færreste tilfælde kan man dog 

 tydelig erkjende denne anordning. Ofte danner det flerlagede cylinder- 

 epithel ingen kanal, men beklæder en liden del af dermoidcystens indre 

 flade, hvilket ogsaa kan være tilfældet med det flerlagede pladeepithel ; 

 centralnervesystemet holder sig ikke altid skjult under ben, men trænger 

 sig ofte helt opundcr epidermis; kort sagt, en uendelighed af variationer 

 kan finde sted. Men hvad enten anordningen er den ene eller anden, 

 er det altid h oveds ag elig de organer, der svarer til den forreste 

 del af legemet, som er komne til udvikling, nemlig hovedhud, 

 centralnervesystem, respirationstractus, mundslimhinde. tænder og ikke 

 sjelden glandula thyroidea; derimod er de organer, som udvikler sig i 

 den bagre del af kroppen, i almindelighed sparsomt repræsenterede eller 

 mangler helt; det sidste er saagodtsom altid tilfældet med samtlige viscera 

 undtagen tarmtractus, af hvilken rudimentære dele ikke saa sjelden kan 

 paavises. 



Endvidere fremgaar det af mine som af andre undersogelser, at 

 derivater fra entodermen er sparsomt udviklede i forhold 

 til ektodermens og mesodermens dannelser, idet man finder 



