1905. No. 4. OM DERMOIDCYSTER OG TERATOIDE SVULSTER. 12 1 



II. Theorier, som gaar ud fra, at de i tumor paaviste ortçaner repræ- 



senterer et rudimentært udviklet foetus og derfor oprindclig maa 



skyldes et embryonalanlæg eller dermed æquipotente celler. 



Da jeg efter mine undersøgelser i det store hele taget maa give 

 Wilms ret i, at det prominerende parti i de ovarielle dermoidcyster 

 repræsenterer den forreste del af et rudimentært foetus, er det en selv- 

 følge, at efter min mening ethvert forsog paa forklaring, som ikke holder 

 sig dette for oiet, aldrig kan fore til maalet. For at naa dette maa man 

 først og fremst soge at løse følgende spørgsmaal, som paatrænger sig: 

 Hvilke m a ad er kjendes for dannelsen a f nye individer.^ og 

 dernæst: Hvilken af disse maader kan appliceres paa de ova- 

 rielle dermoidcyster? Under behandlingen af disse spørgsmaal 

 kommer jeg imidlertid saa ofte til at referere til æggets udvikling saa- 

 velsom til dets forandringer lige før og lige efter befrugtningen, at jeg 

 finder det nødvendigt i korthed at omtale disse forhold. 



Ved proliferation af kimepithelet udvikles ægcellerne som be- 

 kjendt samtidig med de vordende granulosaceller; fra forst af er begge 

 lige, men efterhaanden skiller de sig fra hinanden derved, at de celler, 

 som udvikler sig til æg. tiltager i størrelse, samtidig som deres kjerner 

 lidt efter lidt undergaar gjennemgribende og hoist komplicerede foran- 

 dringer. 



Det er tvilsomt, hvorvidt kimepithelet efter fødslen formaar at 

 danne nye ægceller; samtlige disse præformeres efter de flestes mening 

 i foetallivet for siden at udvikle sig til modne æg. Dog ikke alle naar 

 saa langt; tvertimod er det kun en ganske liden brøkdel af de tusenvis 

 af ægceller, som findes i ovarierne, der bliver til modne æg. Dette 

 fremgaar af følgende betragtning: Hos den modne kvinde regner man, at 

 begge ovarier tilsammen indeholder 36,000 ægceller i forskjellige udviklings- 

 stadier; sættes nu en kvindes avlsdygtige periode til 30 à 35 aar med 

 12 à 18 aarlige menstruationer, repræsenterer det en afgang af 360 à 

 630 modne æg i en enkelt kvindes liv; resten af de fra foetallivet med- 

 bragte ægceller gaar sent eller tidlig tilgrunde. At der ved klimakte- 

 riets indtræden og i de derpaa følgende aar maa foregaa en udbredt 

 degeneration af ægceller, fremgaar deraf, at ovarierne efterhaanden 

 omdannes til fibrøst væv, hvor der kun med stor vanskelighed lader sig 

 paavise en og anden ægcelle. Men denne degenerationsproces er ikke 

 begrænset til den sidste periode af kvindens liv; den foregaar ogsaa 

 stadig i den forplantningsdygtige del af livet og i barneaarene, ja selv 

 i de første stadier af fosterlivet: med andre ord: en degeneration a f 

 ægceller finder stadig sted, helt fra deres første dannelse. 



