1905. No. 4- OM DEUMülDCVSTER OG TERATOIDE SVULSTER. 1 25 



han nemlig: ». . . . dass die weiblichen Eierstöcke in sich selbst ein 

 Vermögen besitzen auch ohne Beischlaf etwas zu machen oder hervorzu- 

 bringen, dass eine Nachahmung der Erzeugung sei . . .«; Bai 11 i e tror 

 at have fundet gründen hertil »... da sie einen Teil von denjenigen 

 Werkzeugen ausmachen, die mit dem wirklichen Zeugungsgeschäft so 

 nahe verbunden sind«. Krüger 1 (1782) mener, at coitus abruptus virker 

 irriterende paa ovarierne og fremkalder dermoidcyster i dem; han hen- 

 holder sig til Astruc, som af den grund hovedsagelig fandt dermoid- 

 cyster hos jomfruer og enker, »quae rationis et castitatis prae se ferunt« 

 0: som gjør sig til af sin forstand og dyd. Ritchie^ siger: »Every 

 dermoid cyst of the ovary is an ovum, which has undergone a certain 

 amount of development; it is a perverted attempt at parthenogenesis«. 

 Samme anskuelse nærer Lawson Tait-^ som finder det naturligst at 

 forklare dermoidcyster »by the hypererchetic action of an ovum«, 

 Répin^ ender sin afhandling (1892) med følgende ord: »C'est donc le 

 développement parthénogenétique de l'ovule qui, comme l'a proposé M. 

 Mathias Duval, nous semble devoir être invoqué pour rendre compte 

 de l'origine de la très grande majorité des dermoïdes de l'ovaire«. Man 

 vilafde sidste citater se, med hvor liden ret Wilms i sit forste arbeide 

 (1895) soger at haandhæve for sig prioriteten for theorien om den 

 parthenogenetiske udvikling af de ovarielle dermoidcyster, naar han 

 siger: »Die Anschauung einer Entwickelung der Dermoidcysten aus dem 

 fertigen Ei hat, soviel ich sehe, bisher Niemand vertreten«. 



Naar Waldeyer^ mener, at kimepithelet eller granulosacellerne ved 

 sin proliferation under visse omstændigheder skulde kunne differentiere 

 sig og danne derivater fra alle 3 kimblade, da begrunder han denne an- 

 skuelse dermed, at ægget og alle epithelceller i ovariet har samme ud- 

 gangspunkt — kimepithelet — og at derfor alle disse celler maa ansees 

 for uudviklede kimceller eller uudviklede æg, der under givne forhold 

 udvikler samme egenskaber som disse. Denne anskuelse om ovarial- 

 epithelets vidtrækkende difterentieringskvaliteter er neppe rigtig; ser man 

 nemlig hen til, hvilke gjennemgribende forandringer der foregaar i en 

 ægcelles kjerne, for den bliver færdig til befrugtning med paafølgende 

 differentiering, og naar man cndvidere betænker, at i alle kjendte til- 

 fælde af parthénogenèse hos dyr maa ægcellens kjerne gjennemgaa just 



' Krüger cit. cfter Mantel 1. c. 



'^ Ritchie cit. efter Atlee: Diagnosis of ovarian tumours, Philadelphia 1S73. 



3 Lawson Tait: Diseases of the ovaries, Birmingham 1883, pag. 175, 



* Répin 1. c. 



5 Waldeyer: Arch f, Gynäkol. Bd. I, pag. 304 — 306. 



