i3ü l'. HULL. M.-N. Kl. 



d) Blastomcrtlieorien. 



Det har lykkedes mange forskere (Ilertwig^ Drie.sch''^, Wilson^, 

 M organ 2 o. s. v.) ved rystning af befrugtede æg, hvor furingsprocessen 

 allerede var indtraadt (fra froske, benfiske og amphioxus), at isolere 

 enkelte af blastomererne, som derefter har gjennemgaaet en selvstændig 

 udvikling; selv naar der allerede har dannet sig i6 furingskugler, har 

 dette experiment været kronet med held. De af blastomerer dannede 

 individer er dog altid mindre end normale og naar ikke ud over larve- 

 stadiet. Jo flere blastomerer en isoleret celleklump indeholder, des mere 

 vil dens videre udvikling, ogsaa hvad størrelsen angaar, nærme sig det 

 normale. Det er med støtte i disse experimenter, at man har tænkt sig, 

 noget lignende kunde finde sted »spontant« under æggets furing, idet én 

 eller muligens flere blastomerer løsner fra sin sammenhæng med de andre, 

 indesluttes af disse og tidlig eller sent udvikler sig videre paa det sted, 

 hvor de maatte komme til at ligge. Samme resultat vilde man opnaa — 

 og det anser Bonnet for sandsynligere — , om én eller flere blastomerer 

 af os ukjendte grunde bli\'er liggende tilbage med hensyn til delingen 

 (forsinket deling) og includeres mellem de øvrige blastomerer for derpaa 

 siden engang at udvikle sine organanlæg. — Det interessante spørgs- 

 maal er nu, hvor langt frem i udviklingsprocessen de enkelte celler kan 

 tænkes at bevare evnen til — under abnorme forhold NB ! — at danne 

 derivater fra alle 3 kimblade, naar der ikke foreligger en fuldstændig 

 isolering. Noget bestemt svar kan der selvfølgelig ikke gives herpaa ; 

 kun forekommer det mig sandsynligt, at aberrante blastomerer, som ligger 

 indesluttede mellem de øvrige, maa kunne skrive sig fra et senere stadium, 

 end isoleringsforsøgene viser, og alligevel være i besiddelse af denne evne. 

 Isoleringsforsøgene er nemlig i og for sig voldsomme, og de isolerede celler 

 maa let kunne gaa tilgrunde, før deres udviklingsmuligheder er bragt paa 

 det rene, og det desto lettere, jo længere furingsprocessen er kommet. 

 Gunstigere er forholdet derimod, hvor blastomererne ikke er fuldstændig 

 isolerede, men fremdeles — om end løsere end vanlig — staar i sammen- 

 hæng med de andre celler og kan hente sin ernæring fra samme kilde 

 som disse. 



Fischl^ mener, at alle æg kan deles i 2 typer med hensyn 

 til blastomerernes udviklingsmuligheder: i) Hos den ene type viser 

 allerede de første blastomerer — ved 4-cellestadiet — sig forskjel- 



• Hertwig: Lehrbuch der Entvvickelungsgesch. 

 2 Cit. efter Marchand (1. c.) og andre. 

 ^ Fischl: L c. 



