1905. No. 4. OM DERMOIDCYSTER OG TERATOIDE SVULSTER. I3I 



lige overfor den videre dififerentiering, idet hver af dem danner visse 

 bestemte organer, noget, man kan overbevise sig om ved at fore- 

 tage isoleringsforsog. Hos denne type kan man allerede i det befrug- 

 tede ægs protoplasma paavise bestemte organogene zoner. 2) Den anden 

 type af æg viser en storre labilitet mellem æggets organogene substanser, 

 saa at én og samme del af æggets protoplasma under forskjellige for- 

 hold yder noget forskjelligt d: de forskjellige substanser er ligeværdige, 

 æquipotente, hvad difierentieringsevnen angaar. Til denne type hører 

 efter Fischls mening de fleste æg, hvoriblandt ogsaa det menneskelige. 

 Hos disse æg indtræder derfor cellernes specialisering paa et senere sta- 

 dium end hos æg af den forste type. Dififerentieringen indfinder sig 

 lidt efter lidt, idet hver celle paa et givet stadium indeholder i sig ikke blot 

 de potentser, som kommer frem under en normal udvikling, men ogsaa andre, 

 der kun kan gjøre sig gjældende under abnorme udviklingsforhold; dette 

 fremgaar jo tydelig af de ovenfor nævnte isoleringsforsog af blastomerer, 

 hvor celler, der var bestemte til at udvikle en del af organismen, over- 

 tager dannelsen af den hele. Ogsaa celler, som af en eller anden grund 

 kommer til at indtage et abnormt leie, vil paa grund af de forandrede 

 omgivelser udvikle slumrende potentser og differentiere sig til noget andet 

 end normalt. 



Theorien om afsprængte blastomerer som aarsag til dermoidcyster i 

 ovarierne medfører, at disse svulster maa betragtes som medfødte. 

 Herimod kunde ved første øiekast den omstændighed tale, at de 

 ovarielle dermoidcyster meget sjelden tindes hos nyfødte og heller ikke 

 ofte hos barn, men hyppigst i kvindens kjønsmodne periode. Dette 

 forhold modbeviser dog ikke, at de er kongenitale i sit anlæg; thi 

 ligesaavel som anlægget til normale organer, f. ex. tænder og skjæg, 

 dannes i foetallivet, men først senere kommer til fuld udvikling, ligesaa- 

 vel kan det tænkes, at blastomerer enten som saadanne eller efter en 

 vis grad af difterentiering holder sig uforandrede, indtil de for en videre 

 udvikling gunstige betingelser indtræfifer. Derimod forklarer blastomer- 

 theorien os ligesaalidt som nogen anden theori med undtagelse af den 

 parthenogenetiske, hvorfor dermoidcyster optræder hyppigere i ovariet 

 end noget andet sted. I saa henseende føler jeg mig langtfra tilfreds- 

 stillet af Bonnets lære om, at kjønskjertlerne under udviklingen ind- 

 tager en saavidt stor del af embryo, at chancen for, at en blastomer 

 forvilder sig did, er større end for noget andet organs vedkommende; 

 selv om man nemlig indrømmer, at kjønskjertlen paa et tidligt stadium 

 er stor, saa udgjor den dog i forhold til den øvrige del af legemet en 

 mindre del af dette. Ligeledes lader den multiple optrædcn af dermoid- 



