1905- No. 6. ORM OG ORMMIDLKR FRA MIDDELALDEREN. I3 



kattemynte (TSfepeta catariâ), ceder. Denne sidste benyttede ogsaa Dio- 

 skorides mod øreormen. Videre tjente til samme brug .saften af fennikel 

 og olje af viol. Øresus er et symptom paa orm; hos Macer heder det 

 om viololjen: ->.... auribus infusum sonitum fugat atque dolorem«, 

 hvorfra I larpestreng har hentet sin brug af dette medikament. Myrra 

 og bulmeurt infus kunde ligeledes dræbe orm i øret. 



Et sted i den islandske »Lækningabok« i Gisla.sons ^> Prøver af old- 

 nordisk Sprog og Literatur« synes ogsaa at pege paa øreormen, om den 

 end ikke staar udtrykkelig nævnt: -Malurt blandin vi!) ufsa gall (galde af 

 storsei, Gadus virensl ok smurt of eyro manns — |)at styrkir {)au ok 

 hrindr fra öhljö6, enn ef |)at er lagt i klæ[)a ork (kistel, {)â mun mölr eigi 

 spilla (fordærve) ...<■- KaUemarv med vin og sennep roses i svensk 

 mod samme sygdom. 



I Nordens folketro som mangesteds forøvrigt i Europa frygter man 

 orentnisfcn (t}'sk Ohrwurm) som et meget farligt dyr, der søger med for- 

 kjærlighed at trænge sig ind i orerne, hvor den kan forvolde livsfarlig 

 S3'gdom. Denne Forficula^ anriculans var ogsaa i middelalderen folks 

 skræk; den kunde endog forvolde døden! Twestiert heder den paa middel- 

 svensk; naar denne »orm« trængte ind i øret, skulde man dryppe ind en 

 vandig oplosning af »armonisk salt« (stensalt eller salmiak? se tabellen) 

 eller saft af malurt-. 



' Tilhører Orthoptera, gruppe Cursoria. 



^ Her anføres de steder, hvorpaa ovenstaaende fremstilling af øreormen grunder sig. 

 Arnamagn. hdskrift. nr. 187, pag. 31: „Om orm fothæs i oræn, Tac osæn af centaurea oe 

 af marrubio oe af absinthio oe af rutæ, oe tha lyckæs ormænae utæ oe that ær ront 

 [provet] sannendæ [sandhed]." 



L. c. p. c. „Item Tac osæn af hampæ fro oe drop i öret, oc tha dor ormæn." 



„Item om ormæ ær i oræn, Tac calamentis cedrie os oe blandæ mæth wijn oe drop 

 i oræn." 



Henr. Harpestreng: „Fænikæl oos dræpær ormæ i ornæ." 



„Giuthæs thæt [oli af uiolæ] i oræ tha dughær thæt for ormæ sang oe wærk." 

 Cnfr. Macer. 



„4de lægebog" p. 154 : „Mirra . . . Item draper hon matka i örom ..." 



Samme sted pag. 171: „Jusquianum bolma [Hyoscyamus] ... tas moster draper 

 marka i örom." 



„7de lægebog" pag. 287: „Er orm i mans ora, stampe kalve mcrgh enz wiin oe 

 synep oe lath i örath." 



„4de lægebog" pag. 171: „Item om madk kryper i örath. .Stööt malyrtha blad oe 

 drop en dropa eller twa i örath, swa dor madken eller kryper strax wth." 



„7de lægebog" pag. 387: „For madk j öronen .som kallas twestiert, ter en man 

 kan vel hafsva sin dod af, Tag sal armoniatij [stensalt eller salmiak?] oe fins j apoteken, 

 oe lat tz j klart vatn röör tz vel omkring sa at tz kan smelta, lat af tz j dropa j örat 

 sa dor madken, oe komber fram for holit, Sa kan tw tage honum wt mz en knopnal." 



