TH. IIIORTIMUL. M.-N. Kl, 



førte da til praktiske regler eller forskrifter, som de indviede vaagede over 

 tilligcmcd tcmplernes øvrige mysterier. 1 særdeleshed var presterne i 

 Ægypten i besiddelse af mange kunclskabcr og crlaringcr om metalarbeide, 

 glastilvirkning og farvning; de liavde fordel af sine kundskaber og holdt 

 dem derfor strængt hemmelige, saa de ikke kom udenfor de indviedes 

 kreds. 



Ganske forskjellige fra disse ældste samfund i østen var de senere 

 opstaaede græske, hvor presterne ikke havdc nogen særlig magt eller ind- 

 flydelse. Der var ikke stort af hemmeligheder, som folket holdtes udenfor, 

 men det hele folk bevægede sig frit i ofifentligt liv, og dets ledere og lærere 

 var statsmænd og lovgivere, der ikke havde noget af den sacerdotale 

 mystik. Her var det da ogsaa, at en rationel og ren videnskabelig betragt- 

 ning af naturen og dens kræfter først kunde komme til at udvikle sig. 

 Der havde vistnok ogsaa i en fjern oldtid saavel i Kina som i Indien 

 dannet sig forestillinger, der var uafhængige af presteskabets lærdomme, 

 og navnlig Inderne har muligens i nogen grad paavirket grækerne; men 

 det var dog først hos disse, at en rationel erkjendelse af tingene med 

 nogen større virkning gjorde sig gjældende, og det er i ethvert fald fra 

 grækerne, at den videnskabelige tradition, som fortløbendc rækker til vore 

 dage, først er udgaaet. 



De ældste græske vismænd, de ioniske naturfilosofer, henførte verden 

 og alle de ting, som er i den, til et grundprincip eller grundstof Thales 

 fra Milet, den første af de syv vise, samtidig med Solon og Krøsus (om- 

 kring 600 aar f Kr.), en heit anseet mathematiker og astronom, søgte 

 dette grundstof i våndet, hovedbetingelsen for alt liv, — medens hans 

 noget yngre medborger Anaximenes søgte det i luften, der omfatter hele 

 verden ligesom sjælen omspænder legemet; af luften tænktes ilden frem- 

 kommet ved fortyndning, men vind, skyer, vand og jord ved fortætning. 



Noget senere saa H era kl it fra Efesus, der antages at have levet fra 

 535 til 475, i ilden udtrykket for den almindelige energi, der er sjælen i 

 al bevægelse og alle forandringer, som foregaar i naturen. Han erkjendte 

 disses lovbundethed, og gjennem den dunkle fremstilling har man villet 

 skimte tanken om materiens og energiens uforgjængelighed, — at det kun 

 er tilstandsformerne, som veksler. 



Denne tanke kommer ogsaa frem hos den atomistiske skole, der 

 ligeledes antog et grundstof, men tænkte sig dette igjen bestaaende af 

 udelbare smaadele, atomer, hvis form, størrelse og vægt (men ikke sto f) 

 var forskjellig, og som befandt sig i en stadig bevægelse i det tomme 

 rum. En fremtrædende repræsentant for denne skole har man i Demokrit 

 fra Abdera, der antages at have levet i tiden mellem 460 og 360 ; intet 



