1905. No. 7. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 5 



egenskaberne undergaar forandring, at visse egenskaber gaar bort eller 

 andre kommer til. 



Den græske filosofi gik ud fi-a enkelte erfaringer om naturen og søgte 

 at samle de forskjellige iagttagne kjendsgjerninger under et almindeligt 

 synspunkt. Men dens feil var, at den for raskt hævede sig op til en almin- 

 delig grundtanke, for saa ud fra denne uden videre erfaring at udlede de 

 særskilte tilfælde, og denne ensidig deduktive méthode, der afleder alt 

 fra almindelige grundsætninger, hvis gyldighed ansees utvivlsom, blev nu 

 den af grækerne og længe efter dem fortrinsvis anvendte. I forholdet til 

 naturvidenskaberne har methoden imidlertid den svaghed, at den opkon- 

 struerer altfor meget paa forhaand og giver for lidet rum for erfaringen 

 eller experimentet. Oldtidens naturbetragtning var saaledes ganske for- 

 skjellig fra nutidens naturforskning, der har et meget bredere og solidere 

 induktivt grundlag, idet den tager udgangspunktet i experimentet og 

 samler de enkelte erfaringer til almindelige naturlove. 



Noget egentlig experiment i bevidst videnskabeligt øiemed var der 

 i oldtiden saa godt som ikke tale om; de iagttagelser, hvortil videnskabelige 

 betragtninger kunde knytte sig, var mere tilfældige eller ogsaa ganske umid- 

 delbart fremgaaede af opmærksom betragtning af naturen og dens fænomener. 

 Man var vistnok langtfra blind for, at de enkelte erfaringer har betvdning for 

 erkjendelsen af det almindelige, men experimentet laa nu engang ikke for 

 en tid, hvis aandelige kraft hovedsageligt nyttedes til abstrakt filosofi, 

 rhetorik, poesi, politik og historie. Man maatte ogsaa, ialfald for at kunne 

 anstille nogenlunde nøiagtige forseg, være naaet længere frem i de for- 

 skjellige tekniske og haandværksmæssige kunster, men saadant \ar noget, 

 som den lærde og overhovedet den dannede klasse saavel i Grækenland 

 som senere i Rom ikke havde nogen interesse for og som den derfor, 

 ialfald naar den æsthetiske side undtages, saagodtsom ganske holdt sig 

 udenfor og overlod til trællene og de lavere klasser. 



Aristoteles' elev Theofrast fra Lesbos (371 286) har skrevet om 

 mineralerne. I en senere tid, efterat herredømmet i Grækenland var gaaet 

 over til Rom, skrev Dio skori des fra Anazarba i Lilleasien 5 bøger om 

 materia medica; og dennes samtidige, romeren Plinius (23 — 79 e. Kr.) 

 har efterladt os en udforlig og vel ordnet historia naturalis i 37 bøger, 

 der er en af de allervigtigste kilder for vort kjendskab til oldtidens viden 

 og erfaringer paa kemiens og naturvidenskabernes forskjellige omraader. 



Foruden disse filosofer og naturkyndige er i det gamle Grækenland 

 ogsaa at nævne lægen Hippokrates (460 — 377), der gjennem lange tider 

 har været betragtet som en betydelig autoritet. Af den senere græsk- 

 romerske tids læger er den navnkundigste Claudius Gale nu s, født i Per- 



