1905. No. 7. FREMSTILLIXG AK KEMIEXS HISTORIE. 1 7 



smelte en mindre mængde ædelt metal ind i en storre mængde uædelt; 

 man kaldte denne fremgangsmaade diplose, fordobling (nemlig af det ædle 

 metal), og det ser ud til, at man fra gammel tid havde den forestilling, at 

 det ædle metal tiltog i mængde; man synes at have tænkt sig det som en 

 spire, der ved en slags gjæring voksede i legeringen. 



Optegnelserne viser, at de ægyptiske guldarbeidere havde naaet frem 

 til en ikke ringe grad af dygtighed; det er ganske vist deres forskjellige 

 kunstgreb og erfaringer om de ædle metaller og deres legeringer, som 

 ved at komme ud fra templernes mørke til akademikernes diskussion fra 

 først af har givet stedet til det alkemistiske arbeide i Alexandria i det 3die 

 og følgende aarhundreder. 



Om man end fra gammel tid kan skimte visse uklare forestillinger om 

 forvandling til guid, som i det bekjendte sagn om Midas, er det dog ikke 

 før i det ßdie aarh., i Alexandria, at metalforvandlingen træder frem som 

 et bestemt og bevidst maal for forskning; hverken hos Aristoteles eller 

 Plinius eller nogen anden af de ældre forfattere har man fundet noget 

 derom. Man har nok i forskjellige ældre beretninger om udvindning af 

 ædle metaller villet se alkemistiske forsøg, men det er ganske vist kun ved 

 misforstaaelse af almindelige metallurgiske forsøg. Naar man nemlig ved 

 en række metallurgiske operationer faar et ædelt metal frem af en substants, 

 hvori saadant fra forst af ikke kunde sees eller erkjendes, ligger det nær 

 at faa indtryk af, at metallet var skabt ved disse operationer, medens det 

 i virkeligheden kun er det allerede for tilstedeværende metal, som er ud- 

 skilt og samlet i fri tilstand. Dette er øiensynligt tilfældet med den be- 

 kjendte fortælling hos Plinius, at keiser Caligula lod anstille forsøg med 

 at udvinde guid af auripigment (gult arsensulfid), hvor der dog ikke handles 

 om andet end tilgodegjørelse af et ringe guldindhold, som den slags 

 mineraler ikke sjeldent har. Man forstod overhovedet ikke at skjelne mel- 

 lem metallurgiske og alkemistiske forsøg, og mangfoldige gamle sagn og 

 beretninger, der kun angaar metallurgiske operationer, er senere blevne 

 tagne til indtægt, naar man har sogt at hævde en hoi alder og endog 

 guddommelig oprindelse for alkemien. 



De jødiske hellenister i Alexandria henførte saaledes oprindclsen til 

 de hedenske videnskaber og kunster i deres sammenhæng med presteskab 

 og magi, til den Gen. 6, i — 2 omtalte omgang mellom guds sønner og 

 menneskernes døtre før s^'ndfloden. Disse jødiske sammendigtninger, der 

 kjendes allerede fra det 2det aarh. f. Kr. og som gaar ud paa, at de 

 faldne engle lærte de jordiske kvinder, som de ægtede, at forfærdige smyk- 

 ker af guid og ædle stene, at male øienbrynene og desk, kommer igjen 

 ved Uere leiligheder, saaledes i det 2det aarh. e. Kr. hos kirkefaderen 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1905. No. 7. 2 



