1905. No. 7. FRE.AISTILLIXG Al" KE.MIENÖ HISTORIE. I9 



S3'n for sagen i asem eller elektrum, som man kunde tbr\-andle til baade 

 guld og sølv; man ud\-andt ogsaa sølv at' blyertserne, og mente da at have 

 forvandlet blyet til en fuldkomnere tilstand. Forvandling af metaller var 

 overhovedet noget, der paa ingen maade kunde synes urimeligt efter de 

 raadende anskuelser om materiens enhed; alle stoffer, saaledes ogsaa me- 

 tallerne, indeholdt jo den selvsamme materia prima, og forskjellen mellem 

 dem var kun betinget af de egenskaber, som denne materie i de forskjel- 

 lige tilfælde var udstj'ret med; det gjaldt da at forandre egenskaberne, 

 tage somme l>ort og sætte andre istedet. Og saaledes kunde man da fra 

 forsøg, der oprindeligt kun havde gaaet ud paa at eftergjøre de ædle 

 metaller, tilslut konuiie til at tro paa, at man skulde kunne blive istand til 

 virkeligt at fremstille dem af uædle, naar man blot fandt de rigtige 

 blandings- og fremgangsmaader, og — da man snart mærkede, at man ved 

 egen kraft ikke kom længere end et stykke paa veien, at der altid mang- 

 lede noget — under forudsætning af, at de overnaturlige magter, som man 

 derfor altid paakaldte, vilde træde hjælpende til. 



Overnaturlige og m3'stiske forestillinger ligger det idetheletaget meget 

 nær at sætte i forbindelse med metalforvandlingen. Naar saaledes det 

 røde kobber med arsen giver et lysere, hvidt metal, saa man deri frugten 

 af det mandlige (p. 9) princips forening med det k\-indelige, kobberet, 

 som var helliget Venus. Faa maaske en lignende maade, som vi nu an- 

 tager, at solen er kilden til al jordisk energi, og at alle energiytringer paa 

 jorden derigjennem staar under solens indflydelse, tænkte man sig alle 

 ting, levende som livløse, staaende under indflydelse af de himmellegemer, 

 for hvilke man havde erkjendt regelmæssige baner, — forestillinger, som 

 oprindeligt har sin rod i Babylon og Kaldæa. Man kjendte 7 saadanne 

 himmellegemer og antog, at disse svarede til de 7 metaller, man kjendte: 

 guidet og sølvet til solen og maanen ^, hvis glans og farve, de har, kobberet 

 til Venus, jernet til Mars, og blyet til Saturn; hvad Jupiter og Merkur 

 angaar, hørte oprindeligt elektrum under den førstnævnte og tin under den 

 sidstnævnte, men senere, da man ikke længere betragtede elektrum som et 

 særeget metal, svarede tin til Jupiter og kviksølv til Merkur. Tallet 7, 

 der var fælles for himmellegemernc og metallerne, tillagdes overhovedet 

 megen betydning. Videre satte man ogsaa dyr og planter i forbindelse 

 med metallerne, isærdeleshed røde og gule blomster med guidet o. s. v. 

 Hvert af tegnene i dyrekredsen tænktes at have sin bestemte indflydelse, 

 og de forskjellige arbeider i den hellige kunst burde foregaa under det 



' Man har ment, at værdiforholdet mellem guid og sølv, der ved Darius Hystaspis' 

 myntordning blev sat som 13: i, repræsenterer forholdet mellem solens og maanens 

 omlobstider, svarende til det persiske solaar, der har 13 maaneder. 



