22 III- IIIOK I I.AIII.. M.-X. Kl. 



Iiiiidlci lid niaatlc dci' i dette- pi-æparat, de vises sten, som det senere blev 

 kaldt, ogsaa \'ærc ^iild tilstede fra l^egyndelsen. Zosinicjs udtaler sig 

 udlørligt derom; han gaai- u(\ fra, at l»egi-ebet ..guid-' er en egenskab, der 

 er uafhængig af det metal, som bærer den ; naar man derfor kan faa frem 

 et stof, i hvilket denne egenskab er nedlagt paa lignende maade som det 

 farvende princip i et farvestof, vil man ved hjælp af dette kunne farve de 

 andre metaller og frembringe \irkeligt guid. Det er det store mysterium, 

 udbryder han, at cgcnskaben bliver til guid og kan frembringe guid. Hvis 

 Du vil farve i sølv, maa Du paa samme tid, siger han videre, ind- 

 bringe et sølvblad, og for at farve i guid et guldblad; thi korn frembringes 

 kun af korn, en love avles kun af en løve, og guid frembringes kun af 

 guid. Ligesom en liden smule suixleig, fortsætter han, kan hæve en stor 

 mængde deig, saa kan et lidet blad guid eller sølv frembringe hele pulveret 

 og bringe alt i gjæring. 



At farve er der uafladeligt tale om; man adskiller leukose, h\'id farv- 

 ning til sølv, og xanthose, gul farvning til guid; den første skulde gaa 

 foran den sidste, og man maatte soge at farve metallet tilbunds, forvandle 

 det gjennem hele massen og ikke blot paa overfladen. P^arvningen af 

 metallerne tænkte man sig overhovedet foregaaende som al anden slags 

 farvning. Man frcmstillede farvet glas og mente derved at eftergjøre de 

 ædle stene, naxnlig smaragden; og ligesom baade ved farvning af glas og 

 farvning af tøier^ en forholdsvis ringe mængde af det farvende stof for- 

 maar at gjennemtrænge hele massen, udbrede sig i den og give den en 

 særegen karakter, saaledes skulde ogsaa det præparat, man søgte, gjennem- 

 trænge hele metallet og give det karakteren af et ædelt. Disse forestil- 

 linger om farvningen holdt sig længe; i middelalderen blev det at farve, 

 tingere, en Hgefrem terminus technicus for at gjøre guid, og man har der- 

 fra udtrykket tinktur. 



Der er hos de græske alkemister oftere tale om vÖojq d-tlov, et udtr\'k, 

 der har en dobbelt bet3'dning, saavel aqua divina, guddommeligt vand, som 

 svovlvand. Man kan i flere tilfælde ogsaa tydeligt se, at der er tale om 

 dels svovlvandstofvand og dels opløsninger, der indeholder polysulfider af 

 alkalier og jordalkalier. Det er let forstaaeligt, at denne slags vædsker 

 ved deres forhold til metallerne, deres fældning af forskjelligt farvede bund- 

 fald og den opløsende evne, de i flere tilfælde har, i høi grad maatte 

 tildrage sig experimentatorernes opmærksomhed. Men ved siden deraf 

 synes der ogsaa at være tale om andre slags, men neppe nærmere definer- 

 bare, aktive vædsker, der indvirkede paa metallerne. 



* Man vil erindre, at forskrifter til farvning af toier findes baade i papj-rusoptegnelserne 

 os hos Ucmokrit sammen mctl forskrifter, der angaar metallerne. 



