28 I'll. iiioRTDAiri.. M.-N. KI. 



Pcrsien og dels direkte, (»\<jrti)i-t<- til di; iiye lærdomssæder, som seierher- 

 rcrnc gi-undcdc Allerede i het^yndelsen af det 8de aarli. var liasra, noget 

 senere Kula \( d luifrat, li()\-edsa;d<r for dct filologiske studium, der væsent- 

 ligt |)aa giundlag" af A r i s t ote les' kjgik bearbeidede den arabiske gramma- 

 tik. 1 de abbâsidiske klialifers hovedstad Bagdad havde allerede al Man su r 

 (754 — 775) gjort meget, især lor det medicinske studium, men denne hoved- 

 stad Hk forst egentlig betydning som videiiskabeligt centralj)unkt under 

 1 1 fl r fin ar R ascliîds son al M a'111 11 n (813 — 833), som selv var kyndig i 

 græsk filosofi og anlagde et rigt bibliothek samt et astronomisk obser\-a- 

 torium. Ogsaa i andre muhammedanske riger, isærdeleshed i Spanien, tog 

 de \idenskabelige studier et betydeligt opsving; berømt er heiskolen i 

 Cordova, der ogsaa, især fra det lode aai'h., besøgtes af kristne fra de 

 europæiske lande og som saaledes i væsentlig grad har bidraget til at 

 overføre videnskaberne til disse. Man maa idetheletaget sige, at den ara- 

 biske videnskabelighed stod meget hoit i forhold til samtidens kulturstand- 

 punkt, og man maa erkjende, at den har \æret en lærer for den euro- 

 pæiske. hnidlertid havde den dog, om den end benvttede det arabiske 

 sprog, ikke slaaet rodder i selve det arabiske folk; det var, som allerede 

 nævnt, hovedsageligt kristne S3a-ere, der omplantede videnskaberne fra den 

 hellenistiske til den muhammedanske kulturkreds, og af de ægte arabere 

 var det kun et mindretal, som beskjæftigede sig med dem. Det var især- 

 deleshed fyrsterne og hofiferne, som havde interesse for studierne og be- 

 skyttede viden.skabsmændene, og efterhaanden som rigerne oplostes og 

 fyrsterne faldt fra, døde derfor ogsaa studierne snart hen^. 



Blandt dem, der har fortjeneste af at have ladet astronomiske, medicinske 

 og alkemistiske skrifter oversætte fra græsk, nævnes Khâlid ibn Jazid, 

 en prins af det umaijadiske herskerhus; han døde 704. Hans lærer skal 

 have været en syrisk munk, M ar i a nos, og selv skal han ha\-e skrevet 

 alkemistiske af handlinger, tildels paa vers^. Som hørende til hans skole 

 nævnes Djâbir i bn Haijân (Geber), der skal have levet i Kufa omkring 

 midten af det 8de aarh., men om hvis livsomstændigheder forovrigt intet 

 vides. Han er den mest anseede af de arabiske alkemister, og i det biblio- 

 grafiske værk Fihrist af an Nad i m (988) nævnes han som forfatter af et 

 overmaade betydeligt antal skrifter, hvoraf dog endel vistnok skriver sig 

 fra hans disciple; men der er kun et mindre antal af dem bevarede i 

 originalsproget. 



^ C. Brockelmann, Geschichte der arabischen Litteratur. Leipzig 1901, p. 134. 



- Hverken Mari an os' eller Khali ds skrifter kjendes i original, men man har latinske 

 oversættelser af arbeider, som tillægges dem; oversættelsen af Marianos er det ældste 

 daterede af de arabisk-latinske alkemistiske skrifter; den er fra 1182. 



