III. 



Europa i middelalderen. 



I de europæiske lande, hvor siden folkevandringernes tid krig og 

 urolighed havde raadet, laa videnskaberne fuldstændigt nede, indtil for- 

 holdene havde fæstnet sig omkring det 8de aarh. Karl den store havde 

 megen omhu for at bringe Frankrige og Tyskland op til et hoiere kultur- 

 standpunkt, og han tog sig kraftigt af skolevæsenet. Han lod de geistlige, 

 der i lange tider havde været de eneste, som havde bevaret nogen viden- 

 skabelig tradition, ved klosterne og kirkerne anlægge skoler, hvor der ved 

 siden af théologien undervistes i de syv frie kunster, grammatik, rhetorik, 

 dialektik (trivium) samt astronomi, arithmetik, geometri og musik (qua- 

 drivium). 



Kirken havde den allersterste indflydelse, og théologien var den vigtigste 

 af alle videnskaber. Dens studium hvilede imidlertid udelukkende paa 

 kirkefædrenes skrifter, og man søgte at bringe den af disse fastslaaede og 

 af kirken anerkjendte tro i overensstemmelse med den tænkende forstand 

 og bringe den i forbindelse med den antike filosofi. Det er denne s. k. 

 skolastiske retning, som sætter sit præg paa hele middelalderens viden* 

 skabelighed. Den var vistnok, som kun hvilende paa fastslaaede dogmer 

 og autoritetstro, ganske ude af stand til at udvikle nogen fri videnskabelig- 

 hed paa den selvstændige forsknings grund, men den har dog havt stor 

 betydning, idet den nærmere definerede de aandelige begreber og tænk- 

 ningens love, og saaledes for en væsentlig del har skabt de former, tænk- 

 ningen siden har benyttet. Det var isærdeleshed i det i2te aarh., at den 

 skolastiske videnskabelighed tog opsving; gjennem arabernes oversættelser 

 begyndte man at faa noget kjendskab til den græske videnskabelighed og 

 isærdeleshed til Aristoteles, som nu ogsaa i Europa begyndte at blive 

 en autoritet af den allerførste rang, som uafladeligt paaberaabtes og kom- 

 menteredes. 



Bøger var den tid endnu sjeldne og saa kostbare, at almindelige folk 

 neppe kunde anskaffe dem; vilde man lære noget, maatte man derfor slutte 

 sig sammen om anseede lærere for at faa hore det levende ord, saaledes 

 som man allerede længe havde gjort ved de arabiske høiskoler i Spanien. 



