40 



TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



I de kristne lande var den medicinske skole i Salerno, omkring j loo, den 

 ældste af denne slags sammenslutninger. Ilundrede aar efter var Paris 

 bleven hovedcentrum for théologien og Bologna for jurisprudentsen. Til 

 saadanne steder strømmede der nu en mængdc studerende, og byerne, 

 som havde fordel af tilstrømningen, sogte at beskytte og opretholde stu- 

 dierne. Efterhaanden samledes flere lærere paa samme sted, saa at der 

 dannedes lærde samfund, hvis love og statuter Hk pavens eller lands- 

 herrens stadfæstelse og efterhaanden, fra oprindeligt at have været special- 

 skoler, udvikledes til fuldstændige universiteter. Paris havde omkring 

 midten af det 13de aarh. faaet 3 fakulteter, theologisk, juridisk og medi- 

 cinsk; til juristerne i Bologna sluttede sig filosoferne (artisterne, der dyr- 

 kede de frie kunster, artes liberales), derefter medicinerne og tilslut theo- 

 logerne; de ældste af universiteterne forovrigt er Padua, Oxford og Sala- 

 manca, alle fra iste halvdel af det 13de aarh.; noget senere kom Prag, 

 Köln, Leipzig o. fl. — Latin var de lærdes sprog, og alle middelalderens 

 videnskabelige værker er skrevne i dette. 



Hvad der af oldtidens kemiske kunster direkte var nedarvet til Europa 

 — fra Ægypten og Byzants kommet til Rom og derfra over Norditalien 

 videre — var isærdeleshed de forskjellige tekniske opskrifter om metal- 

 legeringer, glas, fai'ver o. 1.^ De var blevne opbevarede og pleiede af de 

 geistlige, navnlig af munkene i Brescia, Cremona og andre steder i Nord- 

 italien samt ogsaa i Tyskland. Man har et billede af de kemiske kunsters 

 standpunkt hos den tyske klostergeistlighed i en »schedula diversarum 

 artium« afTheophilus Presbyter, hvilken antages afifattet i det i2te 

 aarh. og som indeholder mange tekniske forskrifter samt meddelelser om 

 apparater o. desl. — Klosterbrødrene tilberedte ogsaa lægemidler og dyr- 

 kede lægekunsten. 



' Blandt de ældste paa latin afiattede skrifter, der er levninger at" denne direkte over- 

 førelse fra oldtiden, kan nævnes „compositiones ad tingenda" fra det 8de aarh., Hera- 

 clius fra det lode samt „mappæ clavicula", oprindeligt vistnok ogsaa aftattet i det lode 

 aarh., men med seneic tilføielser fra det I2te. Alle de i dem indeholdte tekniske for- 

 skrifter er tydeligvis af græsk-ægyptisk eller byzantinsk oprindelse. I de to sidstnævnte 

 skrifter indeholdes bl. a. angivelser om den hydrostatiske vægt og dens brug ved under- 

 søgelsen af guid- og solvlegeringer. At den hydrostatiske vægt i saadant øiemed brugtes 

 i Rom, fremgaar ogsaa af et „Carmen de ponderibus", der antages at skrive sig fra 

 det 4de eller 5te aarh. I dette læredigt finder man ogsaa en anvisning til at bestemme 

 den slags legeringers egenvægt; efter engang for alle at have bestemt vægten af lige 

 voluminer rent guid, rent sølv og voks, bestemte man vægten af den gjenstand, som 

 skulde undersøges, og derefter vægten af en voksafstobning af den. I et samtidigt 

 manuskript har man fundet angivet vægten af forskjellige metaller i forhold til voks, og 

 den deraf beregnede egenvægt viser, at man allerede kjendte metallerne i en ret tilfreds- 

 stillende grad af renhed. 



