44 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



meninger hævdcdc han lorskiiingcns frihcd, og IrcrDhævedo betydningen 

 af scientia exp« riiiicntalis, den expérimentale méthode i naturvidenskaberne, 

 nødvendigheden af planma-ssigt anlagte og bevidste forseg istedetfor de 

 mere tilfældige iagttagelser. Han vilde ogsaa paa andre maader forbedre 

 den videnskabelige méthode; han havde øie for det mathematiske studiums 

 videnskabelige betydning, idetheletaget og specielt for naturvidenskaberne, 

 og i forstaaelse af de gjængse latinske oversættelsers ufuldkommenhed frem- 

 hævede han ogsaa nødvendigheden af sprogstudier, hvorved de gamles 

 skrifter kunde blive tilgjængelige i originalsproget. Med en rigtig op- 

 fattelse af den i tiden herskende overtro søgte han at vise, at det gaar 

 ganske naturligt til i mangfoldige tilfælde, hvor den store mængde (stultum 

 vulgus, som han dybt foragtede) tror, at overnaturlige kræfter virker. 



Baco, der tilhørte franciskanernes orden, var paa grund af sin selv- 

 stændighed og sine fra autoriteterne saa afvigende meninger udsat for ad- 

 skillig forfølgelse; han blev forvist til Paris, hvorfra han først 1267 efter 

 tiaarigt ophold, ved pave Clemens IV mellemkomst, fik vende tilbage til 

 Oxford, hvor han imidlertid ogsaa senere paa grund af opposition mod de 

 kirkelige autoriteter en tid holdtes fængslet. Han var i besiddelse af 

 mangeartede og i visse retninger, navnlig astronomi, optik og mekanik, 

 endog betydelige kundskaber; af de mange skrifter, som denne doctor mi- 

 rabilis har forfattet, er hovedværket det hans velynder pave Clemens til- 

 egnede opus majus, hvortil slutter sig opus minus og opus tertium ; des- 

 uden bør nævnes epistola de secretis operibus årtis et naturæ et de nulli- 

 tate magiæ, samt speculum alchimiæ. 



Baco inddeler, paa en for den tid hoist mærkelig maade, kemien i 

 praktisk og theoretisk kemi, i en alkimia operativa et practica, der be- 

 skjæftiger sig med fremstilling af ædle metaller, farver o. dsL, samt en 

 alkimia speculativa, der handler om stoflfernes fremkomst af elementerne 

 og hvad dermed staar i forbindelse. Forøvrigt slutter han sig ligesom 

 sine samtidige til den arabiske theori om metallerne og til den aristoteliske 

 lære om elementerne, men noget væsentligt nyt eller selvstændigt har han 

 neppe leveret. Det ser overhovedet ud som han, om han end havde saa 

 langt rigtigere begreber om videnskabelig méthode end sine samtidige, dog 

 ikke har formaaet at gjennemføre dem. Og hvor der er tale om metal- 

 forvandlingen slutter han sig, trods alt han har ivret derimod, til autori- 

 teterne; der høres intet om scientia experimentalis, men han løber ud i 

 de vildeste fantasier, som at en del elixir kan forvandle mere end en 

 million dele (millies millia et ultra) uædelt metal til guid, og at det men- 

 neskelige liv kan forlænges i hundreder, for ikke at sige tusinder af 

 aar o. 1. 



