1905. No. 7. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 47 



tilsætter salmiak^. Svovlmelk omtales her for første gang; det erholdes ved 

 at koge svovl med aske og kalk og paafølgende tilsætning af stærk edike- 

 syre (ecce totum congelabitur ut lac) ; videre omtales sølvnitrat saavel i 

 krystalliseret som smeltet tilstand, samt kviksølvsublimat, der erholdes ved 

 at ophede kviksølv med kogsalt, salpeter, vitriol og alun, — og alt dette 

 er fremsat i et klart og fuldstændigt forstaaeligt sprog, der er ganske 

 anderledes end de sædvanlige alkemisters mystiske og uklare fremstil- 

 linger^. 



Ved siden af læren om elementerne og deres betydning for materiens 

 tilstandsforandringer, fremstilles udførligt theorien om metallernes bestand- 

 dele, kviksølv samt svovl, ved siden af hvilke ogsaa nævnes arsenik, dog 

 neppe anderledes end som noget med svovlet beslægtet. — Metallernes 

 oxydation ved ophedning i luften, kalcinationen eller forkalkningen, op- 

 fattes som en pulverisering ved hjælp af ild, hvorved fugtigheden, som 

 holder delene sammen, fjernes; calcinatio est rei per ignem pulverisatio, 

 per privationem humiditatis partes consolidantis. Man kan, siges der, ved 

 kalcination i et aabent kar faa fugtigheden ud af kviksølvet, faa det »koa- 

 guleret« (overfort til en fast substants, det rode oxyd), men det gaar, 

 bemærkes der ganske rigtigt, sent og kræver lang tid. — Som noget fra 

 metallernes oxydation ganske forskjelligt, men paa en maade, der mere 

 nærmer sig det rigtige, opfattes metallernes forandring ved paavirkning af 

 svovl og klor. Det er kun de flygtige stoffer, siges der, som er istand til 

 at forene sig med metallerne; af saadanne »spiritus« har man 7: kviksølv, 

 salmiak, svovl, arsenik, markasit (eller pyrit, kis), magnesia^ samt tutia. 

 Med hensyn til virkningen paa metallerne er somme af dem etsende og 

 brændende, som svovl, arsenik og kis, medens andre er mildere (forandrer 

 de metalliske egenskaber i mindre grad), som de forskjellige slags tutia. 



• Forskrifter til fremstilling; af salpetersyre og kongevand (aqua prima og aqua secunda) 

 meddeles ogsaa i det Albert tillagte skrift compositum de compositis. — Hvad salmiak 

 angaar, der benyttedes til fremstillingen af kongevandet, kaldes dette af middelalderens 

 alkemister gjerne sal. armoniacum; senere (i det 17de aarh.) forekommer ogsaa arme- 

 niacum, maaske oprindeligt salt fra Armenien; men efter den tid udelukkende den nu 

 brugelige benævnelse salmiak, sal ammoniacum, der oprindeligt havde en ganske anden 

 betydning (pag. 10). — Naar der i alle ældre forskrifter siges, at kongevand ogsaa op- 

 løser sølv, ligger dette vel deri, at man benyttede et stort overskud af salpetersyre. 



* F. ex. forskriften til fremstilling af sølvnitrat: Primo dissolve lunam calcinatam in aqua 

 dissolutiva ut prius, quo facto coque earn in phyala cum longo collo, non obturato ori 

 per diem solum, usqueque consumetur ad ejus tertium partem aquæ, quo peracto pone 

 in loco frigido, et devenient lapilli ad modum cristalli fusibiles. 



^ Dette udtryk, hvis betydning har vekslet gjennem tiderne og ligetil det i8de aarh. 

 været en ganske anden end den nu er, brages her for at betegne Zinkblende og lig- 

 nende mineraler, der ved ophedning under lufttilgang ved sublimation danner oxyder 

 (tutia). 



