1905. No. 7. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 



49 



Chaucer stempler i sine Canterburyfortællinger ligefrem alkemisten som 

 bedrager. Der blev ogsaa, men som det synes med lidcn virkning, givet 

 love og straffebestemmelser mod alkemi, saaledes 1317 ved en bulle at" 

 pave Johan XXII samt ved love af Karl V i 1'rankrige 1380 og 

 Henrik IV i England 1404; men den sidste lov blev igjen ophævet af 

 Henrik VI (1423—61), som ligefrem opfordrede til alkemistisk arbeide 

 i haab om derved at faa midler til at betale statsgjælden ^ I England 

 prægedes i hans tid ogsaa penge (rosenobler) af en guldlignende kobber- 

 legering, og de blev sat i omlob i nabolandene, især i Skotland, hvor man 

 1449 og gjentagne gange senere blev nødt til at træffe særegne forfoi- 

 ninger for at værge sig mod dem. 



Alle mennesker troede paa metalforvandlingens mulighed. Man gik 

 ud fra som givet, at den for alle stoffer fælles materia prima kunde an- 

 tage eller iføre sig forskjellige egenskaber, og at forvandle et metal til et 

 andet var da ikke noget andet end ligesom at afklæde materien det ene 

 metals attributer og iføre den det åndets. En saadan opfatning kommer 

 ofte frem i alkemisternes billedrige sprog; naar der tales om at forvandle 

 et uædelt metal til guid, metallernes konge, heder det at iføre det konge- 

 kaaben, eller naar der tales om, at jern udfælder kobber af en blaastens- 

 opløsning^, er det materien, som aflægger Mars' rustning og ifører sig 

 Venus' kaabe. Ogsaa den latinske Geber troede paa metalforvandlingen ; 

 han paastaar dog ikke at have virkeligt udført den eller fremstillet elixiren, 

 men der er fuldt op af dem, som mener at have gjort det. 



Alkemisternes forestillinger om metalforvandlingen, saaledes som disse 

 efterhaanden udviklede sig gjennem middelalderen samt i den derefter 

 følgende tid, dreier sig væsenthgst om de vises sten, det store magisterium 

 (mesterstykke) eller den røde tinktur, som skulde være istand til at bevirke 

 den fuldstændige forvandling, helt op til guid (universaltransmutation) ; 

 men der tales ogsaa om partikulartransmutation, mindre fuldstændig for- 

 vandling, til sølv, og en saadan skulde bevirkes ved den hvide tinktur 

 eller det mindre magisterium, en forestilling, der minder om den forskjel- 

 lige grad af fuldkommenhed hos de kinesiske alkemisters tan. — Man 

 maatte først og fremst gaa ud fra det rigtige raastof, den rigtige materia 

 prima cruda; dette søgte man først i mineralriget, ophavet til det metal- 

 liske, senere i jorden, ophavet til det mineralske, eller i salpeter, vinsten, 

 plantesafter o. dsl., endnu senere i produkter af den dyriske organisme. 



' Da presterne hver dag forx-andlcde brod og vin til Kristi legeme og blod, ansaaes de 



særligt skikkede til ogsaa at udfore forvandling af de uædle metaller til de ædle. 

 2 Man vidste dengang endnu ikke, at blaastenen fkobbervitriol) indeholder kobber. 



Vid.-Sdsk. Skrifter. I M.-N. Kl 1905 No. 7. 4 



