50 TH. HIORTDAIII.. M.-N. Kl. 



Den rigtigc materia criula \ar liovcd.sagcn, og liavfic man først den, skulde 

 resten af arbeidet ikke være saa vanskeligt, blot som en ludus puerorum, 

 en ])arneleg, siger endog Isaak' Ilollandus. Af materia prima cruda 



skulde man da faa frem materia prima proxima (matura) eller mercurius 

 philosophorum, der indeholdt de to kemiske hovedprinciper for metallerne 

 i den største renhed og dermed betingelsen for dannelsen af metaller over- 

 hovcdet. Til dette maatte feies et aurum philosoj)lii(um, der skulde virke 

 som et ferment, og det hele skulde da ophedes i et ægformet kar (pag. 23). 

 Gjennem disse forskjellige stadier, hvis produkter symbolsk betegnedes efter 

 farve og egenskaber, grøn løve, sort ravn, hvid svane •"• o. s. v., skulde man 

 da endelig komme til selve elixiren, som ved at kastes paa et smeltet metal 

 (projektionen) skulde bevirke dettes for\andling. -Vi har allerede hørt om 

 de overdrevne forestillinger, man havde om elixirens augmentation, at 

 meget smaa mængder af den, ligesom en surdeig ved gjæring, kunde for- 

 ædle store mængder uædelt metal (Baco, Lullus o. a.). 



Ligesom elixiren kunde forædle de uædle metaller, tænkte man sig 

 den ogsaa istand til at forædle alt andet, ogsaa det menneskelige legeme, 

 og under paavirkning af denne slags forestillinger, der vel oprindeligt 

 stammer fra Østen, opkom læren om den store panacé, der virkede hel- 

 bredende og foryngende, en lære, som en tid udover spillede en vis rolle; 

 man gik tildels endog saavidt, at man mente at panacéen ogsaa skulde 

 forædle menneskets indre ; hvis et gjerrigt og ondt menneske fik den, 

 mener Fl ame 1, vilde han blive gavmild, from og gudfrygtig. Endel be- 

 retninger om panacéens foryngende og styrkende virkning, at den (som der 

 staar i de Lulliske skrifter) er consolatio ultima corporis humani o. 1. 

 lader sig heist sandsynligt henføre til virkningen af alkohol, der i det 13de 

 aarh. begyndte at blive mere kjendt, og hvis egenskaber i heie toner prises 

 af den tids alkemister. Af disse erfaringer om alkoholens virkning har 

 man da draget mere vidtgaaende slutninger om panacéens virkning idet- 

 heletaget, og det er vel ved lignende generalisation af enkelte erfaringer, 

 at flere af de i middelalderen gjængse forestillinger har udviklet sig. 



Alkemisternes sprog har til alle tider været dunkelt, og middel- 

 alderens alkemister gjør ingen undtagelse herfra; na\nlig hvor det g_jælder 

 de vigtigste spørgsmaal, bliver fremstillingen gjerne uforstaaelig og ligesom 

 undvigende at sige noget helt ud. De store sandheder maatte nemlig 

 holdes hemmelige og slet ikke meddeles til alle og enhver-. Baade 



^ Den hvide svane flyver op, d. v. s. en hvid substants sublimerer; den rode love beteg- 

 nede i almindelighed zinnober, den gule love metalsulfider, og den gronne jern- og kobber- 

 salte. 



^ Hemmeligholdelsen er et gammelt træk, der er nedarvet fra de ægyptiske mysterier; 

 man finder det baade hos grækerne og araberne. Zosimos indprenter det gjentagende 



