1905. No. 7. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 55 



Paracelsus. Hans egentlige navn var Theophrastus Bombast von 

 Hohenheim, og han var født 1493 i nærheden af Einsiedeln i Schweiz, 

 hvor hans far dengang var læge. Efter at have flakket viden omkring i 

 mange aar, nedsatte han sig 1526 som læge i Strassburg, men opholdet 

 her blev kun ganske kort, idet han efter en heldig kur paa den berømte 

 og mægtige høgtrykker F ro ben blev kaldet til stadslæge og medicinsk 

 professor i Basel. Han optraadte her med stor skarphed mod den i medi- 

 cinen som overalt ellers herskende autoritetstro og uafladelige kommenteren 

 af de gamle, en kommenteren, som da ogsaa under ensidig humanistisk 

 paavirkning ikke sjelden var udartet til blot og bar textkritik; naturen 

 selv, sagde han, har skrevet en text, og den er det, lægen skal kommen- 

 tere; Avicennas canon brændte han ogsaa oflfentligt. Paracelsus kom 

 snart i stort ry, og der blev stærk tilstrømning allevegnefra til hans fore- 

 læsninger, som foruden den djærvhed, hvormed han fremførte sine menin- 

 ger, ogsaa vakte opsigt derved, at de ikke blev holdt paa latin, men paa 

 tysk, hvilket paa den tid var noget ganske uhørt, der forargede de lærde 

 af den gamle skole. Disse stedte han ogsaa paa andre maader, bl. a. ved 

 ikke at ville bære lægernes almindelige dragt, og det vårede ikke længe, 

 før han var fuldstændigt paa kant med sine kolleger. Det gik saavidt, at 

 der paa kirkedøren blev opslaaet et mod ham rettet latinsk skamskrift, der 

 baade i titel^ og indhold var yderligt plumpt. Kort efter blev han udsat 

 for en anden ubehageHg sag, idet en rigmand i Basel, som efter forgjæves 

 at have søgt andre læger henvendte sig til Paracelsus, sendte ham 6 

 gylden istedetfor 100, som han havde lovet ham; da Paracelsus ad ret- 

 tens vei søgte at erholde sit tilkommende, gik imidlertid dommen ham 

 imod. Han kunde da ikke dy sig for at bruge ukvemsord mod domsto- 

 lene, og for at undgaa straf for disse maatte han flygte. Opholdet i Basel 

 havde ikke varet i mere end halvandet aar, og derefter optog han igjen 

 sin omflakkende levemaade og streifede — uden at tage fast bopæl, vist 

 ofte i smaa omstændigheder og i blandet selskab — om i Elsass, Schweiz, 

 Bayern og Østerrige, indtil han 1541 døde i Salzburg. 



Paracelsus fik oftere høre ilde for sit omflakkende liv, og han har 

 derfor flere gange udtalt sig om det og søgt at vise, hvor nødvendigt det 

 er for en naturforsker at se sig om ude i verden. Man finder ikke, siger 

 han bl. a., nogen lærer ved at sidde hjemme i ovnskrogen, men man maa gaa 

 ud for at finde ham. Videnskaben er heller ikke indespærret i ens fædre- 

 land, men spredt over hele verden, og derfor maa man soge den, hvor 

 den findes; man maa gaa ud og søge den, thi den søger ingen. Vil man 



' Manes Galeni adversus Theophrastum, sed potius Cacophrastum. 



