V. 

 Medicin og kemi. 



Paracelsus' lære vakte megen strid og fremkaldte en mangfoldig- 

 hed af modskrifter fra de lærde medicinere af den gamle skole, der ikke 

 kunde finde sig i at der blev rørt ved Galens og Avicennas autoritet; 

 deres mest fremtrædende talsmand var Thomas Erastus (Lieber), der 

 var medicinsk professor i Heidelberg og senere i Basel, hvor han døde 

 1583. Det var isærdeleshed kemien, hvis betydning for medicinen de 

 ikke vilde anerkjende, og indførelsen af de nye kemiske præparater som 

 lægemidler var dem en torn i oiet. Der havde ogsaa forekommet lige- 

 fremme misbrug af giftige præparater i uvidende lægers hænder, og der 

 var drevet svindel med hemmelige præparater, som under markskrigersk 

 reklame solgtes som livselixir o. 1., saa der forsaavidt kunde være meget 

 berettiget i de lærde lægers misnoie. Disse lod sig imidlertid ikke nøie 

 med at bekjæmpe den nye retning i sine skrifter, men de lod ogsaa de 

 medicinske fakulteter, i hvilke de indehavde de fleste pladse, lægge sin 

 officielle autoritet i vægtskaalen og foranledige ligefremme forbud mod be- 

 nyttelsen af de nye lægemidler. I Paris blev det saaledes 1566 forbudt 

 at bruge antimonpræparater, og fakultetet i Heidelberg lod sine doktorander 

 aflægge ed paa ikke at bruge hverken antimon eller kviksølv ^ 



Blandt talsmændene for den nye retning kan nævnes alkemisten 

 Leonhard Thurneysser, der længe virkede i Berlin, hvor han 157 1 

 var bleven livlæge hos kurfyrsten af Brandenburg, samt Joseph du 

 Chesne (Quercetanus), der var livlæge hos kong Henrik IV og døde 

 i Paris 1609; han skal navnlig have gjort megen anvendelse af kalomel-. 

 I de nordiske lande var den mest fremtrædende paracelsist dansken Petrus 



* Disse forbud stod ved magt i omtrent loo aar; modstanden mod kviksolvet var dog 

 idetheletaget mindre end mod antimon, paa grund af den oiensynlige virkning i syfilis. 



- Kalomel kaldtes efter ham længe Panchymagogum Qiiercetani; dette præparat kaldtes 

 ellers draco mitigatus eller manna metallorum, i modsætning til sublimat, draco eller 

 mors metallorum. 



Vid.-Selsk. Skriher. I. M-N Kl. 1905. No. 7. 5 



