74 TH. UIOK'IDAIIL. M.-N. Kl. 



søgets begyndclsc (der manglede kun 2 unzer). Han mente derved at 

 have bevl.st, at planlen i sin helhed, ikke IjUjI de organiske bestanddele, 

 men ogsaa de mineralske, var fremkommet af våndet — at vand, med andre 

 ord, lod sig forvandle til jord. 



Han ansaa idetheletaget \-andet for ho\edbestanddelen i alle ting; at 

 våndet var hovedbestanddelen i alle organiske stoffer, sluttede han 

 deraf, at det dannes, naar de paavirkes af ilden, .saave! ved ophedning 

 som ved forbrænding; selv den reneste alkohol, der iforveien var befriet 

 for alt vand, giver vand ved forbrændingen. De 4 elementer vilde han 

 ikke erkjende, navnlig ikke ilden, som umuligt kunde være en bestanddel af 

 nogen ting; desuden \-ar, siger han, Aristoteles en hedning, som ikke 

 fortjente tiltro og som det var en skam for kristne at følge, turpe sane 

 Christianis istum in ])hysicis patronum adhuc sequi. lian vildc heller ikke 

 gaa med paa Paracelsus' tre principia chymica, svovl, kviksølv og salt, 

 hvilke han ansaa som blot og bart opspind, stridende mod naturen og 

 .sandheden ; de tre principer stammede ogsaa fra våndet, mente han, og 

 lod sig forvandle til vand. 



Foruden våndet \ar luften det eneste, han sN'nes at ha\e villet er- 

 kjende som et element ; men han bestred rigtigheden af den almindelige 

 opfatning, at vand lod sig forvandle til luft eller omvendt, idet han forstod, 

 at vanddamp ikke er det samme som luft, og at luften ikke lader sig for- 

 tætte til vand. Han var overhovedet den første, der gjorde forskjel paa 

 dampe og gasarter: dampene lader sig fortætte, men gaserne ikke, gas est 

 spiritus non coagulabilis. Kjendskabet til gaserne begynder egentligt først 

 med van H eim ont, og det var ham, som, da der manglede et navn, in 

 nominis egestate, indførte betegnelsen gas, som han afledede af de gamles 

 chaos, halitum illum gas vocavi, non longe a chao veterum secretum. Han 

 anvendte denne benævnelse for de luftformede legemer, som er forskjel- 

 lige fra den atmosfæriske luft, men da han ikke forstod at opsamle gaserne, 

 blev hans kjendskab til dem kun ufuldstændig. Han kjendte kulsyregasen, 

 gas sylvestre, og vidste, at den dannes ved forbrænding af kul, ved gjæ- 

 ring af vin og øl, samt at den kan fremstilles ved at behandle kalksten 

 med .syrer, og at den forekommer i naturen, f. ex. i mineralske vande. 

 Angaaende dens egenskaber havde han bemærket, at lys ikke kan brænde 

 eller dyr ikke leve i den; men han forstod ikke at holde kulsyregasen ud 

 fra andre gasarter, saaledes ikke fra svovlsyrlinggasen, der ligesaalidt som 

 kulsyregasen underholder forbrændingen ; fra gas sylvestre adskiller han 

 kun gas pingue, brændbare gasarter. 



I sit medicinsk-kemiske system afveg van Helmont fra Paracelsus 

 derved, at han ikke som denne gik ud fra de tre principer eller overhovedet 



