1905- No. 7. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. Öl 



Følgerne af at apothekerne var begyndt at beskjæftige sig med frem- 

 stillingen af de kemiske præparater og med kemiske arbeider overhovedet, 

 viste sig snart, og fra midten af det 17de aarh. udgik, som vi senere vil 

 se, fra farmaciens skole en hel del kemikere, der maa regnes blandt de 

 betydeligste for sin tid. 



Medens kemien i løbet af det nu betragtede tidsrum efterhaanden skilte 

 sig ud fra medicinen, formaaede den dog endnu ikke at frigjøre sig fra 

 alkemien. Denne havde tvertimod en rig blomstring i denne tid, og selv 

 de lærdeste mænd troede paa den. Lib au var alkemist og fuldt over- 

 bevist om muligheden af metalforvandlingen. Selv van Hel m ont, der 

 dog var saa langt forud for sin tid i opfatningen af metalforbindelsernes 

 natur, var en fuldttroende alkemist og saa begeistret for alkemien, at han 

 den til ære opkaldte sin søn, Franz Mercurius. Han paastod selv at 

 have udført en metalforvandling ved hjælp af et pulver, han havde faaet 

 af en fremmed alkemist; i 161 8 havde han, i sit eget hus, uden at den 

 fremmede var tilstede og under iagttagelse af enhver tænkelig kontrol og 

 forsigtighed, ved hjælp af V4 gran tinktur forvandlet 8 unzer kviksølv til 

 ganske rent guid. Og lignende beretninger har man fra andre anseede 

 mænd, hvis ærlighed ialfald er hævet over enhver tvivl; saaledes for- 

 tæller prinsen af Oraniens livlæge, dr. Heiv et i us, der længe ikke 

 havde villet tro paa metalforvandlingen, at han var bleven aldeles over- 

 bevist, da han 1667 ved hjælp af en prøve tinktur, der ikke var større 

 end et frøkorn, selv forvandlede 6 drakmer bly til rent guid, der blev 

 undersøgt af myntguardeinen og bestod enhver prøve. Hel ve ti us havde, 

 ligesom van Helmont og alle andre, om hvem lignende berettes, mod- 

 taget tinkturen af en fremmed ubekjendt person. Baade Glauber og 

 Sylvius troede fuldt og fast paa metalforvandlingen. Den lærde dr. 

 Joachim Tancke (1557 — 1609), professor i Leipzig, stillede endog for- 

 slag om, at der ved universiteterne skulde ansættes særegne professorer i 

 alkemien, der skulde fortolke Geber og Lullus ligesom juristerne læste 

 over corpus juris. Der blev præget mynter ^ og medaljer af alkemistisk 

 guid, og ved udtalelser af domstolene blev metalforvandlingen anseet juri- 

 disk bevist. 



Af mere anseede kemikere var der kun nogle faa, som tvivlede, saa- 

 ledes Rolfink, der erklærede det hele for blendværk, samt Sala og 



* Det er en misforstaaelse, naar Gmelin og Kopp har ment, at Christian I Vs 

 brilledukater fra 1647 er alkemistiske med indskriften vide mira domi[ni] (se hvilket 

 herrens under). Dukaterne er af norsk guid, og indskriften vide mira domi (se hvilket 

 under hjemme) hentj-der til, at guidet er fra kongens lande. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M -X. Kl. 1905. No 7. 6 



