8a TH. HIORlfMHL. M.-K Kl 



Tachenius. Den lærde Jesuit Athanasius Kircher (1601 — 80), pro- 

 fessor i Würzburg, senere i Rom, advarer ogsaa mod alkemien i sin 

 mundus subterraneus; om det maaske kan tænkes, siger han, at man engang 

 kan komme til at udføre metalforvandlingen, er der dog ialfald ingen, som 

 virkelig har gjort det: alchymia scibilis est, non tamen adhuc scitur. 

 Pariserlægen Dominique Duclos (1597 — 1684J, der havde været ivrig 

 alkemist, brændte siden alle sine bøger og manuskripter for ikke at narre 

 flere til at kaste tiden bort ved saa tom og ørkesløs stræben. Men disse 

 enkelte kunde ikke dæmnie op mod strømmen af den almindelige mening, 

 der ogsaa havde næsten alle autoriteterne for sig. 



Alle mennesker vilde gjøre guid, fallerede handelsmænd og en mængde 

 torulykJvede eller tvivlsomme existentser slog sig paa kunsten, og der vrim- 

 lede af alkemister, som der dels holdt sig i de store byer, hvor de nar- 

 rede lettroende tilreisende^, og dels — som alkemisterne til alle tider 

 havde pleiet — flakkede om fra det ene sted til det andet. Der var 

 mange, som søgte til hofferne og reiste fra den ene fyrste eller stormand 

 til den anden. Disse blev da ofte grundigt bedragne, saaledes Cosmo I 

 af Medici, storhertug i Toskana (1537 — 74), der lod sig narre af en om- 

 streifer ved et kneb, der fuldstændigt er et sidestykke til (om ikke forbil- 

 lede for) Holbergs bekjendte komedie, det arabiske pulver 2. Andre 



' En fransk adelsmand, Dénis Zacchaire, der var født 1510, lod sig narre den ene 

 gang efter den anden. Engang lod han opfilet guid koge med brændevin et helt aar, 

 men da tiden var gaaet, saaes ingen forandring paa guidet, og det var ikke istand til 

 at meddele uædle metaller sine egenskaber. Tilslut havde han næsten gjort ende paa 

 sin arv, han havde blot 800 daler igjen og med dem reiste han til Paris; her faldt 

 han i hænderne paa en græker, som kunde forvandle zinnober til sølv. Til forsoget 

 skulde bruges noget sølv og han kjøbte ind 3 mark. Da alt var smeltet sammen, 

 fandt han de 3 mark sølv igjen, men lod sig indbilde, at dette sølv var fremkommet 

 af zinnoberet, idet det tilsatte sølv var forflygtiget. Han blev endelig 1556 i nærheden 

 af Køln dræbt og udplyndret af folk, som troede, at han var i besiddelse af tinkturen. 

 En med sagkyndighed skrevet og tillige meget morsom samtidig skildring af alke- 

 misterne i de store byer, deres bedragerier og ofrenes lettroenhed er indeholdt i Ben 

 Jonsons 5-akts lystspil the alchemist, der er skrevet 1610. Man har ment, at hoved- 

 personen Subtle og hans famulus Face sigter til englænderen John Dee (1527 — 

 1607), en i kabbala og magi vel bevandret mathematiker, samt hans ledsager alkemisten 

 Kelley, der maatte forlade England paa grund af bedragerier, og i 1585 kom til 

 Prag, hvor keiser Rudolf II i begyndelsen var meget naadig mod ham, men senere, 

 da han ikke lærte hemmeligheden fra sig, holdt ham i fængsel. 



Ogsaa den kinesiske literatur har en skildring af alkemistiske bedragerier; den 

 indeholdes i en novellesamling fra Ming-d3'nastiets tid, og det væsentligste af indholdet 

 findes gjengivet i W. G ru be s Geschichte der chinesischen Litteratur, Leipzig 1902^ 

 p. 446—49- 



' En Daniel fra Siebenbürgen, der nedsatte sig som læge i Toskana, brugte for næsten 

 alle sygdomme et præparat, usufur, som han selv havde tilberedt og indført hos apo- 

 thekerne. Han var tillige alkemist og fik adgang til storhertugen, hvem han lærte at 

 fremstille rent guid; blandt de ingredientser, som benyttedes, var naturligvis ogsaa 



